ПОЯСНЮВАЛЬНА ЗАПИСКА
до проекту Закону України “Про позасудове 
вирішення споживчих спорів”

1. Мета
Наближення національного законодавства про захист прав споживачів до законодавства ЄС та гармонізації системи захисту прав споживачів в Україні з принципами, підходами та практиками ЄС шляхом імплементації Директиви Європейського Парламенту і Ради 2013/11/ЄС від 21 травня 2013 року про альтернативне вирішення споживчих спорів і про внесення змін до Регламенту (ЄС) № 2006/2004 та Директиви 2009/22/ЄС (далі – Директива 2013/11/ЄС) з метою створення та функціонування системи позасудового врегулювання спорів між споживачем та суб’єктом господарювання.
 2. Обґрунтування необхідності прийняття акта
Підписавши Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами – членами, з іншої сторони, ратифіковану Верховною Радою України у вересні 2014 року (далі – Угода про асоціацію), Україна взяла на себе зобов’язання забезпечити високий рівень захисту прав споживачів та досягти сумісності між системами захисту прав споживачів України та ЄС.
Відповідно до статей 415 та 416 Глави 20 Розділу V Угоди про асоціацію Сторони співробітничають з метою забезпечення високого рівня захисту прав споживачів, досягнення сумісності між їхніми системами захисту прав споживачів, сприяння обміну інформацією щодо систем захисту прав споживачів, удосконалення інформації, що надається споживачам, заохочення розвитку незалежних асоціацій споживачів та контактів між представниками споживачів.
З метою гармонізації системи захисту прав споживачів в Україні з принципами, підходами та практиками ЄС Верховною Радою України 10.06.2023 прийнято Закон України “Про захист прав споживачів” (№ 3153-ІХ), яким закладено підґрунтя для створення та функціонування системи позасудового врегулювання споживчих спорів відповідно до вимог Директиви 2013/11/ЄС.
Наступним кроком з адаптації національного законодавства у сфері захисту прав споживачів є імплементація у повному обсязі Директиви 2013/11/ЄС (доручення Прем’єр-міністра України від 25.07.2023 № 20826/2/1-23, пункт 1.10 плану організації підготовки проектів актів та виконання інших завдань, необхідних для реалізації Закону України від 10.06.2023 № 3153-ІХ “Про захист прав споживачів”).
Відповідно до підпункту 1 пункту 70 плану заходів з виконання рекомендацій Європейської Комісії, представлених у Звіті про прогрес України в рамках Пакета розширення Європейського Союзу 2023 року, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.02.2024 № 133, Мінекономіки відповідальне за розроблення відповідного нормативно-правового акту щодо імплементації Директиви 2013/11/ЄС та проведення публічних консультацій щодо такого проекту у строк до травня 2024 року.
Позасудове вирішення споживчих спорів (ПВС) застосовується в країнах ЄС протягом 10 років. Розгалужена мережа органів ПВС пропонує просте, швидке та недороге позасудове вирішення спорів між споживачами та суб’єктами господарювання. Такий доступ особливо важливий для здійснення споживачами покупок за кордоном.
Збільшення обсягів транскордонної торгівлі як компонента економічної діяльності ЄС, у тому числі онлайн-торгівлі, сприяє ефективному функціонуванню інфраструктури органів ПВС для врегулювання споживчих спорів між споживачами та суб’єктами господарювання щодо порушень договірних зобов’язань. 
Органи ПВС країн ЄС пропонують процедури ПВС у різних сферах. Усі вони відповідають стандартам якості, визначених Директивою 2013/11/ЄС, щодо справедливості, ефективності, законності та доступності. Застосування принципів якості до процедур ПВС зміцнює довіру як споживачів, так і суб’єктів господарювання до таких процедур, а також забезпечує однаковий рівень захисту прав споживачів як у внутрішніх, так і в транскордонних спорах. 
Зазвичай розгляд спорів між споживачами і суб’єктами господарювання органом ПВС відбувається швидше та дешевше, ніж звернення до суду. 
Кожен орган ПВС має власні процедури ПВС, які різняться як загалом у Союзі, так і в державах-членах. Вони включають різноманітні форми, у рамках яких орган ПВС сприяє мирному вирішенню спору чи пропонує рішення, чи накладає рішення.
Наприклад, кількість органів ПВС в країнах ЄС варіюється від 2 у Князівстві Ліхтенштейн та Румунії до 82 у Французькій Республіці. Всі органи ПВС входять до переліку, який розміщений на офіційному сайті Європейської Комісії. 
Для забезпечення необхідної довіри до процедур ПВС особи, відповідальні за ПВС, мають необхідний досвід, достатні загальні знання у правових питаннях, щоб розуміти правові наслідки спору, але не обов’язково є кваліфікованими правниками. 
У кожній країні ЄС органи ПВС щорічно готують звіт про розгляд як внутрішніх, так і транскордонних спорів та розміщують його на власному веб-сайті, а кожні два роки інформують компетентний орган у сфері захисту прав споживачів про ефективність своєї роботи. Компетентний орган, або створений у країні ЄС Контактний центр кожні чотири роки звітують Європейській Комісії про розвиток та функціонування органів ПВС, включених до переліку.
Органи ПВС проходять регулярне оцінювання щодо відповідності вимогам якості, визначених Директивою 2013/11/ЄС, у тому числі спеціальним додатковим вимогам, що забезпечують їх незалежність та неупередженість.
Якщо орган ПВС, внесений до переліку, не відповідає таким вимогам, він виключається з переліку, про що інформується Європейська Комісія.
Створення та функціонування системи ПВС в Україні надасть змогу споживачам та суб’єктам господарювання швидко та недорого вирішувати як внутрішні, так і транскордонні споживчі спори.  
Ураховуючи викладене, розроблено проект Закону України “Про позасудове вирішення споживчих спорів” (далі – проект Закону).
3. Основні положення проекту акта
Проектом Закону імплементовано положення Директиви 2013/11/ЄС та, зокрема передбачено:
створення системи ПВС, яка включатиме Контактний центр (Мінекономіки), компетентні органи у відповідній сфері (органи державної влади, у тому числі колегіальні державні органи, які здійснюють/реалізують/забезпечують захист прав споживачів у відповідній сфері, Національний банк),  органи ПВС (юридичні особи, громадські об’єднання споживачів або об’єднання юридичних осіб), особи, відповідальні за ПВС, та сторони спору (споживач, суб’єкт господарювання);
надання органам ПВС права вирішувати внутрішні та транскордонні спори при порушеннях суб’єктом господарювання договірних зобов’язань та порушень прав споживачів на переддоговірних і позадоговірних етапах;
встановлення повноважень Контактного центру, компетентного органу у відповідній сфері та органу ПВС для реалізації принципів ПВС;
визначення умов для функціонування системи ПВС, зокрема щодо:
- призначення на конкурсних засадах органів ПВС компетентним органом у відповідній сфері та включення їх до переліку органів ПВС;
- ведення та оприлюднення компетентним органом переліку органів ПВС у відповідній сфері, а загального переліку органів ПВС - Контактним центром;
- звітування органу ПВС про розгляд як внутрішніх, так і транскордонних спорів та інформування компетентного органу у відповідній сфері про ефективність своєї роботи;
- інформування Контактного центру компетентними органами щодо розвитку та функціонування органів ПВС у відповідній сфері;
обов’язкове інформування споживачів суб’єктом господарювання про орган ПВС, компетенція якого поширюється на таких суб’єктів господарювання;  
встановлення вимог до органу ПВС та осіб, відповідальних за ПВС;
визначення підстав для відмови від розгляду спору органом ПВС;
організацію розгляду спору органом ПВС.
4. Правові аспекти
У цій сфері правового регулювання діють такі акти законодавства:
Конституція України, Угода про асоціацію, Господарський кодекс України, Цивільний кодекс України, закони України “Про захист прав споживачів”, “Про електронну комерцію”, “Про забезпечення функціонування української мови як державної”, “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг”, “Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв’язку”, “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”, “Про Національний банк України”, “Про цифровий контент та цифрові послуги”, “Про електронний цифровий підпис”, “Про захист персональних даних”, “Про електронні документи та електронний документообіг”.
5. Фінансово-економічне обґрунтування
Реалізація Закону не потребує додаткового фінансування з державного чи місцевих бюджетів.
6. Позиція заінтересованих сторін
Проект Закону не стосується питань функціонування місцевого самоврядування, прав та інтересів територіальних громад, місцевого та регіонального розвитку, соціально-трудової сфери, прав осіб з інвалідністю, функціонування і застосування української мови як державної, і не потребує розгляду уповноваженими представниками всеукраїнських асоціацій органів місцевого самоврядування чи відповідних органів місцевого самоврядування, уповноваженими представниками всеукраїнських профспілок, їх об’єднань та всеукраїнських об’єднань організацій роботодавців, Урядовим уповноваженим з прав осіб з інвалідністю та всеукраїнськими громадськими організаціями осіб з інвалідністю, їх спілками, Уповноваженим із захисту державної мови.
Проект Закону не стосується сфери наукової та науково-технічної діяльності і не потребує розгляду Науковим комітетом Національної ради з питань розвитку науки і технологій. 
Проект Закону буде оприлюднено на офіційному веб-сайті Мінекономіки для обговорення та проведення консультацій з громадськістю.
7. Оцінка відповідності 
Проект Закону містить положення, що стосуються зобов’язань України у сфері європейської інтеграції відповідно до Угоди про асоціацію. 
Проектом Закону передбачено імплементацію положень Директиви 2013/11/ЄС з урахуванням прийнятої 17.10.2023 законодавчої пропозиції Європейської Комісії щодо внесення змін до чинної Директиви 2013/11/ЄС, оскільки частиною третьою статті 2 Директиви 2013/11/ЄС встановлено, що з метою забезпечення вищого рівня захисту прав споживачів держави-члени можуть зберегти або впровадити правила, які виходять за рамки тих, що встановлені цією Директивою.
У проекті Закону відсутні положення, що: стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод; впливають на забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; містять ризики вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов’язаних з корупцією; створюють підстави для дискримінації.
Громадська антикорупційна, громадська антидискримінаційна та громадська гендерно-правова експертизи проекту Закону не проводились.
Проект Закону буде направлено до Національного агентства з питань запобігання корупції для визначення необхідності проведення антикорупційної експертизи.
8. Прогноз результатів
Прийняття Закону дозволить:
виконати зобов’язання України у сфері європейської інтеграції шляхом імплементації Директиви 2013/11/ЄС;
створити в Україні систему позасудового вирішення споживчих спорів, яка надасть змогу споживачам та суб’єктам господарювання швидко та недорого вирішувати як внутрішні, так і транскордонні споживчі спори.  

Перший віце-прем’єр-міністр України – 
Міністр економіки України                                                   Юлія СВИРИДЕНКО

____ ____________ 20__ р.