Проект

ЗАКОН УКРАЇНИ
Про внесення змін до Кодексу законів про працю України щодо врегулювання деяких нестандартних форм зайнятості 

Верховна Рада України п о с т а н о в л я є:
1. У Кодексі законів про працю України (Відомості Верховної Ради УРСР,  1971 р., додаток до № 50, ст. 375, із наступними змінами): 
1) частину третю статті 21 після слів ,,особливою формою трудового договору є” доповнити словами ,,трудовий договір з нефіксованим робочим часом (стаття 21^1 цього Кодексу), а також”;
2) доповнити статтею 21^1 такого змісту:
,,Стаття 21^1. Трудовий договір з нефіксованим робочим часом
Трудовий договір з нефіксованим робочим часом – це особлива форма трудового договору, відповідно до якого обов’язок працівника виконувати роботу виникає виключно за умови надання власником або уповноваженим ним органом такої роботи, без гарантій того, що ця робота буде надаватися постійно. 
Кількість трудових договорів з нефіксованим робочим часом у одного власника або уповноваженого ним органу не може перевищувати 10 відсотків загальної кількості трудових договорів, стороною яких є цей власник або уповноважений ним орган. Зазначені обмеження не застосовуються для фізичних осіб, які використовують найману працю та не є суб’єктами господарювання.
Трудовий договір з нефіксованим робочим часом має містити спосіб повідомлення працівника про наявність роботи та спосіб повідомлення від працівника про готовність приступити до роботи.
Власник або уповноважений ним орган самостійно визначає обсяг необхідної для виконання роботи та в розумний строк погоджує з працівником режим роботи та тривалість робочого часу, необхідного для виконання відповідної роботи.
Працівник має право відмовитися від виконання роботи, якщо його про наявність роботи було повідомлено із порушенням строків визначених трудовим договором з нефіксованим робочим часом. 
Заробітна плата виплачується працівникові, що виконує роботу на підставі трудового договору з нефіксованим робочим часом, за фактично відпрацьований час.
При відрядній системі оплати праці заробітна плата виплачується працівникові за фактично виконану роботу за встановленими у трудовому договорі з нефіксованим робочим часом відрядними розцінками.
Мінімальна тривалість робочого часу працівника, що виконує роботу на підставі трудового договору з нефіксованим робочим часом, протягом календарного місяця складає 8 годин.
Власник або уповноважений ним орган не може забороняти або створювати перешкоди працівникові, що виконує роботу на підставі трудового договору з нефіксованим робочим часом, виконувати роботу за іншими трудовими договорами.
У трудовому договорі з нефіксованим робочим часом можуть встановлюватися додаткові підстави для його припинення.”;
3) частину першу статті 24 доповнити пунктом 6^2 такого змісту:
,,6^2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом”;
4) пункт 8 частини першої статті 36 викласти в такій редакції:
,,8) підстави, передбачені трудовим договором з нефіксованим робочим часом, контрактом;”.

2. Цей закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

        Голова 
  Верховної Ради України