Проект
Вноситься Кабінетом Міністрів України
Прем’єр-міністр
Д. А. Шмигаль

Закон УкраЇни

Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо оплати праці

Верховна Рада України п о с т а н о в л я є :

І. Внести зміни до таких законодавчих актів України:

1. Статтю 100 Кодексу законів про працю України (Відомості Верховної Ради УРСР, 1971 р., додаток до № 50, ст. 375; 1994 р., № 3, ст. 10) викласти в такій редакції:

«Стаття 100. Оплата праці на окремих видах робіт
Оплата праці працівників, зайнятих на роботах із шкідливими, особливо шкідливими та небезпечними умовами праці, здійснюється в підвищеному розмірі, який визначається з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, а також положень генеральної, галузевої (міжгалузевої) і територіальної угод, колективного договору, за результатами атестації робочих місць за умовами праці.
Оплата праці працівників, що виконують роботу з високим рівнем нервово-емоційного та інтелектуального навантаження, в особливих природних географічних і геологічних умовах, умовах підвищеного ризику для здоров’я, може здійснюватися у підвищеному розмірі відповідно до норм законодавства, положень генеральної, галузевої (міжгалузевої) і територіальної угод, колективного договору.
У разі відсутності колективного договору, перебування поза сферою дії генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод відповідно до Закону України «Про колективні договори і угоди», підвищена оплата праці працівників, зайнятих на роботах, зазначених у частині першій цієї статті  здійснюється організаційно-розпорядчим документом роботодавця.».

2. У Законі України «Про оплату праці» (Відомості Верховної Ради України, 1995 р., № 17, ст. 121; 2007 р., № 9, ст. 76; 2017 р., № 2, ст. 25):

1) частину другу статті 31 викласти в такій редакції:

«При обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються:
суми, на які підвищується оплата праці відповідно до статті 100 Кодексу законів про працю, – незалежно від способу встановлення такого підвищення (доплата, надбавка, підвищення окладу тощо);
доплати за суміщення професій (посад), виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника, 
суми підвищення оплати праці за роботу в нічний час, роз’їзний характер робіт;
оплата роботи в надурочний час;
оплата за залучення до роботи у вихідні, святкові і неробочі дні; 
премії до святкових і ювілейних дат;
сума індексації заробітної плати;
сума компенсації втрати частини доходів у зв’язку з порушенням строків виплати заробітної плати.»;

2) статтю 9 викласти в такій редакції:

«Розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням, зокрема:
потреб працівників та їхніх сімей;
середньомісячної заробітної плати;
розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
прогнозного індексу споживчих цін на період, в якому діятиме розмір мінімальної заробітної плати;
рівня зайнятості, продуктивності праці, збалансованості та обґрунтованості Державного бюджету;
рівня податків, обов’язкових зборів та внесків.
Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі, не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розрахованого відповідно до статті 5 Закону України «Про прожитковий мінімум», за січень-червень року, що передує року, на який встановлюється розмір мінімальної заробітної плати.»;

3) частину другу статті 10 викласти в такій редакції:

«Розмір мінімальної заробітної плати не може бути зменшено.».

ІІ. Прикінцеві положення:

1. Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2022 року.
2. З дня набрання чинності цим Законом інші закони та нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечать цьому Закону
3. Кабінету Міністрів України протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Голова
Верховної Ради України