Закон України 
“Про особливості правової охорони географічних зазначень, традиційних гарантованих особливостей, захист прав та застосування  схем якості для сільськогосподарської продукції та харчових продуктів“

Цей Закон встановлює правові та організаційні засади схем якості для сільськогосподарської продукції та харчових продуктів, визначає особливості правової охорони географічних зазначень в Україні для сільськогосподарської продукції (сільськогосподарських товарів), харчових продуктів, зокрема, в частині підготовки до реєстрації, використання та захисту географічних зазначень, а також контролю щодо таких географічних зазначень, а також визначає правові засади охорони традиційних гарантованих  особливостей, включаючи підготовку до реєстрації, реєстрацію, використання, захист та контроль.
 	
Розділ Ι
 ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ
Стаття 1. Визначення термінів
1. У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
1) Бюлетень – офіційний електронний бюлетень НОІВ;
2) Експертна комісія – комісія, утворена Спеціально уповноваженим органом з метою дослідження специфікації, змін до неї, її погодження, дослідження заявок на реєстрацію традиційних гарантованих особливостей. 
3) етап виробництва – виготовлення (видобування),  переробка або приготування сільськогосподарської продукції або харчових продуктів.
4) єдиний документ – документ щодо географічного зазначення, який містить основні положення специфікації та опис взаємозв’язку товару з географічним середовищем чи географічним місцем походження товару.
5) заявка – сукупність документів, необхідних для реєстрації географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості;
6) заявник – об’єднання осіб або особа, які  подають заявку;
7) маркування – слова, описи, знаки для товарів і послуг (торговельні марки), графічні зображення або символи, що стосуються сільськогосподарської продукції (сільськогосподарських товарів) та харчових продуктів , які розміщуються на будь-якій упаковці, етикетці (стікері), кольєретці, а за відсутності упаковки, у документі або повідомленні, що супроводжують відповідний товар або посилаються на нього упаковці, етикетці (стікері), кольєретці, а за відсутності упаковки, у документі або повідомленні, що супроводжуютьтовар або посилаються на нього;
8) Національний орган інтелектуальної власності (далі – НОІВ) – державна організація, що входить до державної системи правової охорони інтелектуальної власності, визначена на національному рівні Кабінетом Міністрів України як така, що здійснює повноваження у сфері інтелектуальної власності, визначені Законом України “Про правову охорону географічних зазначень”,  іншими законами у сфері інтелектуальної власності, актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та статутом, і має право представляти Україну в міжнародних та регіональних організаціях;
9) об’єднання осіб –  будь-яка сукупність двох та більше осіб незалежно від її організаційно-правової форми або складу; 
10) оператор ринку – фізична чи юридична особа, яка є виробником (виготовлювачем або переробником) сільськогосподарської продукції (сільськогосподарських товарів) та/або харчових продуктів, або будь-яка інша особа, яка заявляє про себе як про виробника, і яка здійснює первинне виробництво, виробництво сільськогосподарської продукції (сільськогосподарських товарів) та/або харчових продуктів. До операторів ринку також належать особи, які провадять діяльність з метою або без мети отримання прибутку та займаються обігом сільськогосподарської продукції (сільськогосподарських товарів) та/або харчових продуктів (розповсюджувачі) і особи,  які здійснюють зберігання для зазначених цілей; 
11) орган сертифікації – підприємство, установа, організація чи їх структурний підрозділ, що здійснює діяльність з сертифікації товару відповідно до цього Закону;
12) Перелік користувачів – сукупність відомостей щодо операторів ринку, які використовують географічні зазначення або традиційні гарантовані особливості щодо сільськогосподарської продукції та харчових продуктів, а також особливі показники якості, які подаються відповідними операторами ринку Спеціально уповноваженому органу, узагальнюються і оприлюднюються ним в електронній формі;
13) перероблений харчовий продукт – харчовий продукт, одержаний переробкою непереробленого харчового продукту, що може містити інгредієнти, необхідні для переробки або надання продукту особливих характеристик;
14) Реєстр – Державний реєстр географічних зазначень України, що ведеться в електронній формі; 
15) Реєстр органів сертифікації – відомості щодо органів сертифікації, уповноважених на здійснення сертифікації товару відповідно до цього Закону;
16) Реєстр традиційних гарантованих  особливостей – Державний реєстр традиційних гарантованих  особливостей, що ведеться Спеціально уповноваженим органом в електронній формі;
17) реєстрація – державна реєстрація географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості;
18) сертифікація – процес перевірки товару на відповідність специфікації товару, щодо якого зареєстроване географічне зазначення або традиційна гарантована особливість;
19) сільськогосподарська продукція (сільськогосподарський товар) – сільськогосподарські продукти тваринного або рослинного походження, що підпадають під визначення груп 1 – 24 УКТ ЗЕД згідно із Законом України “Про Митний тариф України”, а також товари, що визначені у пунктах 12 – 14 частини першої статті другої цього Закону; 
20) Спеціально уповноважений орган – центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику, державну політику у сфері сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, наділений повноваженнями щодо погодження специфікації товару і змін до неї та щодо контролю особливих якостей чи інших характеристик товарів, щодо яких використовуються географічні зазначення, традиційні гарантовані особливості та інші схеми якості, а також щодо визначення меж географічних місць, з якими пов’язані такі особливі якості чи інші характеристики, та виробників зазначених товарів у межах цих географічних місць;
21) специфікація товару – сукупність відомостей про сільськогосподарський товар або харчовий продукт, щодо якого використовується географічне зазначення або традиційна гарантована особливість;
22) специфічний характер товару – характерні особливості виробництва, які чітко відрізняють товар від інших подібних товарів тієї самої категорії;
22) схеми якості – встановлені даним законом принципи і правила щодо визнання, правової охорони  та застосування географічних зазначень, назв місця походження товару, традиційних гарантованих  особливостей, а також щодо застосування гірських продуктів та інших особливих показників якості;
24) традиційна гарантована особливість – найменування, яке ідентифікує сільськогосподарську продукцію (сільськогосподарський товар) або харчовий продукт, що відповідає визначенню традиційного:  має  особливі характеристики, що чітко відрізняють його від інших продуктів цього ж виду у результаті використання традиційних інгредієнтів та/або внаслідок традиційного складу, та/або використання традиційної технології виробництва/переробки; використовується у виробництві та/або відповідає специфікаціям товару, що існували протягом принаймні 30 років до набрання чинності цим законом;  відповідає критеріям для надання правової охорони згідно цього закону;
25) харчовий продукт – речовина або продукт (неперероблений, частково перероблений або перероблений), призначені для споживання людиною. До харчових продуктів належать напої (в тому числі вода питна), жувальна гумка та будь-яка інша речовина, що спеціально включена до харчового продукту під час виробництва, підготовки або обробки.
Інші терміни вживаються в цьому законі у значеннях, наведених у Законах України “Про правову охорону географічних зазначень” та “Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів”.

Стаття 2. Сфера дії Закону
1. Дія цього Закону поширюється на сільськогосподарську продукцію, харчові продукти, призначені для споживання людиною, та інші товари, що зазначені у таких групах УКТ ЗЕД згідно із Законом України “Про Митний тариф України”:
1) групи 01 – 04 розділу І;
2) група 05 розділу І (тільки товарна підкатегорія 0504 00 00 00, товарна позиція 0511, а саме кишки, сечові мiхури та шлунки тварин, цiлi та шматками, крiм риб’ячих, свiжi, охолодженi, мороженi, солонi або у розсолi, сушенi або копчені; продукти тваринного походження, в іншому місці не зазначені; мертві тварини групи 01 або 03, непридатні для вживання);
3) групи 06 –13 розділу ІІ; 
4) група 15 розділу ІІІ (тільки товарні позиції 1501, 1502, 1504, 1507, 1509, 1512, 1517, товарна під позиція  1503 00, а саме, жир свинячий (включаючи лярд) і жир свiйської птицi, крiм жиру товарної позиції 0209 або 1503; жир великої рогатої худоби, овечий або козячий, крiм жиру товарної позицiї 1503; лярд-стеарин, лярд-ойль, олеостеарин, олеомаргарин (олео-ойль) і тваринне масло, неемульгованi, незмiшанi, не приготовленi iншим способом; жири і масла та їх фракцiї, з риби або морських ссавцiв, рафiнованi або нерафiнованi, але без змiни їх хiмiчного складу; олiя соєва та її фракцiї, рафiнованi або нерафiнованi, але без змiни їх хiмiчного складу: олiї соняшникова, сафлорова або бавовняна та їх фракцiї, рафiнованi або нерафiнованi, але без змiни їх хiмiчного складу; олія оливкова та її фракції, рафіновані або нерафіновані, але без зміни їх хімічного складу;маргарин; харчовi сумiшi або продукти з тваринних і рослинних жирiв, масел та олiй або їх фракцiй, крiм харчових жирiв, масел чи олій та їх фракцiй товарної позицiї 1516);
5) група 16 розділу ІV;
6) група 17 розділу ІV (крім товарної позиції 1704: кондитерські вироби з цукру (включаючи бiлий шоколад) без вмiсту какао);
7) група 18 розділу ІV (тільки товарні підкатегорії 1801 00 00 00 – какао-боби, цiлi або розмеленi, сирi або смаженi, 1802 00 00 00 – шкаралупи, шкiрки (лушпайки) та iншi вiдходи какао);
8) група 20 розділу ІV;
9) група 22 розділу ІV (крім вод мінеральних природних  товарної підпозиції 2201 10, товарних позицій 2204, 2206, 2209);
10) група 23 розділу ІV;
11) група 24 розділу ІV (тільки товарна позиція 2401: тютюнова сировина; тютюновi вiдходи); 
12) група 45 розділу ІX (тільки товарна позиція 4501: натуральний корок, необроблений або начорно оброблений; вiдходи корка; подрiбнені, гранульовані або мелені);
13) група 53 розділу XI (тільки товарна позиція 5301 та 5302:  волокно лляне, оброблене чи необроблене, але непрядене; пачоси та вiдходи льону (включаючи прядильнi вiдходи та обтіпану сировину); волокно конопляне (CannabissativaL.), необроблене або оброблене, але непрядене; пачоси та вiдходи конопель (включаючи прядильнi вiдходи та обтiпану сировину); 
14) шоколад та інші продукти на основі шоколаду; хліб, готові продукти 
із зерна, зернових культур, борошна, зокрема, торти, тістечка, печиво, борошняні кондитерські вироби;  напої на основі рослинних екстрактів; вироби з макаронного тіста, сіль; камеді, смоли природні;  порошок гірчиці та готова гірчиця;  сіно; ефірні олії; корок; кошеніль; квіти і декоративна зелень; бавовна; вовна; рослинні матеріали для виготовлення плетених виробів; волокно лляне, обтіпане; шкури необроблені, шкіра вичинена; натуральне хутро; пір’я.
2. Відносини між органами виконавчої влади, операторами ринку харчових продуктів та споживачами харчових продуктів щодо порядку забезпечення безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, що виробляються, перебувають в обігу, ввозяться (пересилаються) на митну територію України та/або вивозяться (пересилаються) з неї регулюються окремим законом.

Стаття 3. Законодавство про захист прав та застосування  схем якості для сільськогосподарської продукції та харчових продуктів
1. Законодавство про правові та організаційні засади схем якості для сільськогосподарської продукції та харчових продуктів, особливості правової охорони географічних зазначень в Україні для сільськогосподарської продукції (сільськогосподарських товарів), харчових продуктів, правової охорони   традиційних гарантованих  особливостей складається з  Закону України  “Про правову охорону географічних зазначень”, цього Закону, інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.
2. Якщо цим законом встановлено інші правила, ніж передбачені Законом України “Про правову охорону географічних зазначень”, застосовуються положення  цього Закону, з урахуванням сфери його дії.
3. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому  порядку,  встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються правила міжнародного договору.

Стаття 4. Повноваження Спеціально уповноваженого органу, в сфері дії цього Закону 
1. Спеціально  уповноважений  орган, відповідно до цього Закону, здійснює наступні повноваження: 
	розроблення та прийняття нормативно-правових актів в межах повноважень, визначених цим Законом;
створення Експертної комісії та забезпечення її функціонування; 
забезпечення  погодження специфікації товару та змін до неї;
організація приймання  заявок на традиційні гарантовані особливості, їх дослідження, державної реєстрації, опублікування відомостей щодо традиційних гарантованих  особливостей;
	забезпечення здійснення контролю особливих якостей чи інших характеристик товарів, щодо яких використовуються географічні зазначення та гарантовані традиційні  особливості, шляхом уповноваження органів з сертифікації та ведення Реєстру органів сертифікації відповідно до Закону України “Про технічні регламенти на оцінку відповідності”; 
	забезпечення погодження меж географічних місць, з якими пов’язані такі особливі якості чи інші характеристики, та виробників зазначених товарів у межах цих географічних місць
	забезпечення формування та ведення Переліку користувачів та Реєстру традиційних гарантованих особливостей
взаємодія із НОІВ щодо здійснення повноважень відповідно до цього Закону;
інші повноваження, передбачені цим законом. 

	Стаття 5. Повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, у сфері дії цього Закону
	До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, належать:
	здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням операторами ринку законодавства у сфері дії цього Закону;
	звернення до Спеціально уповноваженого органу з письмовим вмотивованим клопотанням щодо розгляду питання про виключення органу з оцінки відповідності з Реєстру органів з оцінки відповідності, або про виключення відомостей з Переліку користувачів;
	інші повноваження, передбачені цим Законом.

РОЗДІЛ II
  ПРАВОВА ОХОРОНА ГЕОГРАФІЧНИХ ЗАЗНАЧЕНЬ
Стаття 6. Географічні зазначення як схема якості, види та критерії визнання
1. Для сільськогосподарської продукції або харчових продуктів схемами якості, встановленими для забезпечення уніфікованої охорони найменувань як об’єктів права інтелектуальної власності та інформування споживачів про особливості товару, які формують його додану вартість, визнають географічні зазначення та назви місця походження товару. 
2. Для цілей цього Закону назва місця походження товару є видом схеми якості, на основі якої виділяють, надають правову охорону та використовують найменування, що ідентифікує товар, який походить з певного географічного місця, як частини країни, населеного пункту, місцевості тощо, або, у виняткових випадках, країни. 	
Найменування, що ідентифікує товар, визнається назвою місця походження товару, якщо товар, який походить з цього географічного місця,  має особливі якості або властивості, виключно або головним чином зумовлені конкретним географічним середовищем з притаманними йому природними і людськими факторами, за умови що всі етапи його виробництва (виготовлення (видобування) та/або переробка та/або приготування) здійснюються на визначеній географічній території, а також у випадках, встановлених у абзацах другому та третьому частини другої статті 6 цього Закону.
Назва географічного місця виробництва визнається назвою місця походження товару, якщо сировина для виробництва товару походить з цього географічного місця або з іншого географічного місця, за умови, що інше географічне місце виробництва (видобування) сировини визначене, існують спеціальні умови виробництва (видобування) такої сировини, встановлено контроль за їх дотриманням або якщо назва місця походження відповідного товару була визнана у країні походження до 1 травня 2004 року. Для цілей цього пункту сировиною вважаються лише живі тварини, м’ясо та молоко.  
Найменування товару тваринного походження визнається назвою місця походження, незважаючи на використання при його виробництві кормів для тварин з іншого географічного місця, ніж географічне місце виробництва товару, за умови незмінності особливих якостей або характеристиктовару, виключно або головним чином зумовлені конкретним географічним середовищем, і якщо кількість такої сировини не перевищує 50 % в сухій речовині на рік. Додаткові вимоги щодо сировини та кормів для тварин визначаються в нормативно-правових актах, виданих на підставі цього Закону Спеціально уповноваженим органом. 
3. Для цілей цього Закону географічне зазначення – це вид схеми якості, на основі якої виділяють, надають правову охорону та використовують найменування, що ідентифікує товар, який походить з певного географічного місця – країни, регіону як частини країни, населеного пункту, місцевості тощо, та має особливу якість, репутацію чи інші характеристики, зумовлені головним чином географічним місцем його походження.
4. Найменування визнається географічним зазначенням або назвою місця походження товару, якщо на нього не розповсюджуються критерії для невизнання найменування товару географічним зазначенням.
5. Може бути визнане географічне зазначення, яке повністю або частково омонімічне із зареєстрованим в Україні географічним зазначенням, за умови добросовісного місцевого і традиційного використання та якщо таке використання виключає можливість іншого тлумачення та введення в оману споживачів щодо дійсного походження товару. Омонімічне географічне зазначення може бути зареєстроване за наявності під час використання відмінності між цим зазначенням та раніше зареєстрованим географічним зазначенням без надання переваги одному з виробників товару та за умови виключення можливості введення в оману споживачів. Не реєструється омонімічне зазначення, яке правильно вказує на географічне місце виробництва товару, але створює у споживачів помилкове уявлення про те, що товар вироблено в іншому географічному місці.

Стаття 7. Критерії для невизнання найменування товару географічним зазначенням
1. Найменування товару не може бути визнане географічним зазначенням і визнається таким, що має підстави для відмови в наданні правової охорони, якщо воно: 
а) не відповідає умовам, передбаченим статтею 6 цього Закону; 
    	б) суперечить публічному порядку,  принципам гуманності та моралі;  
    	в) є назвою, що стала видовою; 
 	г) правильно вказує на географічне місце виготовлення товару, але створює у споживачів  помилкове  уявлення  про  те,  що  товар виготовлено в іншому географічному місці;  омонімічна назва, яка призводить до оманливого враження у споживача, що товар походить з іншої території, не повинна бути зареєстрована, навіть якщо ця назва точно відповідає фактичній території, регіону чи місцю походження вказаного товару;
д) включає або відтворює назву сорту рослин чи породи тварин, що може ввести в оману споживачів щодо дійсного походження товару. Цей пункт не застосовується у разі, якщо:
товар містить або походить від відповідного сорту рослин або породи тварин;
споживачі не вводяться в оману;
 використання назви сорту рослин або породи тварин є добросовісним;
 виробництво та продаж товару поширилися за межі його географічного місця походження до дати подання заявки на реєстрацію географічного зазначення;
    	е) є тотожним або схожим настільки, що його можна сплутати з торговельною маркою, права на яку визнані в Україні, якщо зважаючи на репутацію, відомість і тривалість використання цієї торговельної марки така правова охорона може ввести в оману споживачів щодо справжності товару. 
2. Цим Законом правова охорона не надається географічному зазначенню,  пов'язаному з географічним місцем в іноземній  державі,  якщо  права  на  це   зазначення   або   інше позначення, що за своїм змістом відповідає поняттю географічного зазначення,  не  охороняються  у  відповідній іноземній  державі.

Стаття 8. Співвідношення між торговельними марками (знаками для товарів і послуг) та географічними зазначеннями
1. Якщо зареєстроване географічне зазначення міститься у заявці на видачу свідоцтва України на торговельну марку  або у свідоцтві на торговельну марку, це є підставою для відмови в наданні правової охорони торговельній марці або підставою для визнання відповідного свідоцтва на торговельну марку  недійсним у порядку, передбаченому законодавством, за умови, що заявку на видачу свідоцтва України на торговельну марку подано після дати подання заявки на реєстрацію географічного зазначення або дати надання йому правової охорони в Україні, і торговельна марка і географічне зазначення заявлені для ідентичних або споріднених товарів або наявні інші фактори, що можуть викликати введення в оману споживачів.
2. Реєстрація географічного зазначення не може бути підставою для визнання недійсним свідоцтва на торговельну марку або для відмови у реєстрації торговельної марки, якщо власник свідоцтва України на торговельну марку  або заявник торговельної марки  розпочав добросовісне використання такої торговельної марки  до дати подання на реєстрацію заявки на географічне зазначення, і фактичні обставини такого використання виключають можливість введення споживача в оману щодо товару або його виробника. За таких обставин використання визначених у даному пункті географічних зазначень та торговельних марок допускається.

Стаття 9. Право на підготовку, складання специфікації для подання заявки на географічне зазначення
1. Право на підготовку,  складання специфікації для подання заявки на географічне зазначення має об’єднання осіб, в якому більшість осіб є виробниками або переробниками товару, зокрема, якщо половина або більше осіб з такого об’єднання в зазначеному географічному місці виробляють товар та/або видобувають та/або переробляють сировину для товару, особлива якість, репутація чи інші характеристики якого зумовлені цим географічним місцем.
2. Як виняток, одна фізична або юридична особа має право згідно частини першої статті 9 цього Закону за умови додержання одночасно таких умов:
вона є єдиним виробником, який у цьому географічному місці виробляє товар та/або видобуває та/або переробляє сировину для товару та бажає подати заявку на реєстрацію географічного зазначення;
 географічна територія, на якій здійснюється виробництво (видобування) та/або переробка та/або приготування товару, має характеристики, які істотно відрізняються від прилеглих територій, або характеристики товару відрізняються від товарів, вироблених на прилеглих територіях та/або від характеристик подібних товарів на ринку.
3. Декілька заявників з різних країн можуть реалізовувати права, встановлені частиною першою цієї статті, спільно, щодо найменування, яка позначає транскордонне географічне місце. Такі права реалізуються шляхом подання відповідних документів іноземними заявниками до НОІВ безпосередньо або через органи відповідної іноземної держави.

Стаття 10. Особливості підготовки заявки на реєстрацію географічного зазначення 
1. Підготовка заявки на реєстрацію географічного зазначення включає в себе підготовку заяви про реєстрацію географічного зазначення, специфікації або документу, що її замінює (для іноземних заявників), єдиного документу, погодження специфікації. 

Стаття 11. Підготовка заяви про реєстрацію  географічного зазначення
1. Заяву про реєстрацію географічного зазначення готує об’єднання осіб або особа, що має право відповідно до частини першої статті 9 цього Закону за формою та відповідно до правил, встановлених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, і повинна включати принаймні найменування,  що заявляється, товар, для якого воно заявляється, заявника (заявників), його (їх) адресу. 
2. Заява може стосуватися лише одного найменування, яке заявляється на реєстрацію. Найменування може заявлятися на реєстрацію щодо декількох відмінних товарів,  якщо такі товари є відмінними при введенні в цивільний оборот або вважаються різними товарами  для споживачів, за умови, що відповідність критеріям надання правової охорони буде доведена щодо кожного товару окремо.

Стаття 12. Підготовка специфікації товару
1. Специфікацію товару готує об’єднання осіб або особа, що має право відповідно до частини першої статті 9 цього Закону. 
2. Специфікація товару повинна містити такі відомості:
а) найменування, яке заявляється на реєстрацію як назва місця походження товару або географічне зазначення, у формі та мовою, що використовуються під час її застосування, або мовою, яка історично використовувалася для маркування товару на відповідній географічній території, із наведенням транслітерації найменування латиницею, із зазначенням схеми якості, згідно якої подається заявка;
б) назву та опис товару, втому числі відомості про сировину та основні характеристики товару (фізичні, хімічні, мікробіологічні, органолептичні тощо);
в) межі географічного місця, де виробляється товар, і, якщо це доречно, про територію виробництва сировини, якщо вона є більшою за територію виробництва товару або іншою, ніж така територія. Географічна територія має бути визначена якнайточніше, із максимально можливим посиланням на фізичні або адміністративні межі, із посиланням на загальноприйняту систему координат, або на істотні топографічні ознаки, характеристики навколишнього природного середовища (геологічні ознаки, грунти басейни річок, грунтові води). В разі, якщо заявляється найменування товару тваринного походження, вказуються детальні правила походження і застосування кормів. Якщо передбачається застосування кормів, одержаних поза межами географічного місця, де виробляється товар, необхідно навести детальний опис такого застосування із вказівкою процентного відношення кормів (в сухій речовині на річній основі) із обґрунтованим поясненням неможливості застосування 100% кормів з географічного місця щодо незмінності якості або особливих характеристик товару при застосуванні такого раціону;
г) опис способу виробництва товару, в тому числі специфічних умов і незмінного місцевого способу виробництва товару (за наявності), та інформацію про пакування, якщо заявник вирішить та обґрунтує, що пакування товару має здійснюватися саме у визначеному географічному місці з метою збереження якості, гарантування справжності товару чи забезпечення контролю. Опис способу виробництва товару має бути наведений точно і детально для забезпечення можливості відтворення будь-якою особою, і виключно в межах способу, що застосовується на час складання специфікації товару. Історичні способи виробництва товару включаються до опису виключно у випадку їх застосування на час складання  специфікації товару;
ґ) відомості про:
взаємозв’язок особливої якості або інших характеристик товару з географічним середовищем, або взаємозв’язок особливої якості, репутації або інших характеристик товару з його географічним місцем походженняіз точною вказівкою, на яких факторах (репутація, якості, інші характеристики товару) базується такий взаємозв’язок,із описом виключно таких факторів і включенням, за необхідності, опису товару або способу його виробництва, що показують такий взаємозв’язок.  Щодо назви місця походження товару наводиться причинно-наслідковий зв’язок між якістю і характеристиками товару і географічним середовищем, із притаманними йому природним і людським фактором, включаючи, за необхідності, елементи опису товару або способу виробництва, що обґрунтовують такий зв'язок. 
Щодо географічного зазначення  наводиться причинно-наслідковий зв’язок між географічним походженням і якістю, репутацією або іншими  характеристиками товару;
д) особливі правила нарізання, подрібнення, пакування та маркування товару, що є об’єктом заявки, із обґрунтуванням будь-яких обмежень;
е) докази походження товару, а саме, опис відомостей щодо товару, сировини, кормів для тварин та інших товарів, для яких вимагається походження з визначеного географічного місця, які має збирати, документально оформлювати і зберігати оператор ринку, і які дають можливість ідентифікувати:
 постачальника, кількість і походження всіх партій сировини і/або одержаного товару;
 одержувача, кількість та місце призначення товару, що постачається під заявленим найменуванням;
 відповідність кожної партії сировини відповідній партії товару, готового до реалізації на ринку; 
є) найменування та місцезнаходження Спеціально уповноваженого органу, або, за наявності, органу сертифікації, що перевірятиме відповідність товару специфікації, із зазначенням їх відповідних повноважень щодо товару.

Стаття 13. Процедура погодження специфікації товару
1. З метою погодження специфікації товару об’єднання осіб або особа, що мають право на подання заявки, звертається до Спеціально уповноваженого органу із клопотанням про здійснення процедури погодження, викладеним українською мовою у довільній формі. До клопотання додається специфікація товару, що відповідає вимогам статті 12 цього Закону, а також документальні підтвердження  наведених у специфікації товару відомостей, якими можуть бути, зокрема, але не виключно: карти, мапи, плани місцевості, історична документація, включаючи літературні джерела, технічні умови, регламенти, інша виробнича документація, результати фізичних, хімічних чи інших досліджень,  відомості органів державної влади та місцевого самоврядування, наукових закладів та установ, галузевих об’єднань, відомості про участь  у конкурсах і змаганнях, відомості про об’єм реалізації відповідних товарів, зразки маркування тощо. 
Якщо подається для погодження змінена специфікація товару щодо географічного зазначення, яке зареєстроване або подане на реєстрацію, додатково подаються відомості про відповідну заявку або свідоцтво, копія попередньої погодженої специфікації товару і рішення Спеціально уповноваженого органу про її погодження, документи, що обґрунтовують наявність права на подання клопотання про внесення змін у  специфікацію. 
2. Для здійснення процедури погодження специфікації товару Спеціально уповноваженим органом, а також для виконання інших функцій, передбачених цим законом,  функціонує  Експертна комісія, до складу якої входять представники Спеціально уповноваженого органу, органів місцевого самоврядування, наукових установ, об’єднань, виробників. Склад Експертної комісії, положення про неї, вимоги до специфікації товару та до процедури її погодження затверджуються Спеціально уповноваженим органом. 
3. Експертна комісія здійснює дослідження повноти та обґрунтованості специфікації товару, а також її відповідності умовам зазначеної в ній схеми якості в частині: 
 відповідності об’єднання осіб або особи, яка звернулася за погодженням, критеріям,  визначеним статтею 9 цього Закону; 
 належності товару, щодо якого складено специфікацію товару, до сільськогосподарської продукції або харчових продуктів, що входять до сфери дії цього закону;
 відповідності найменування, щодо якого складено специфікацію товару,  критеріям, визначеним статтею 5 Закону;
 наявності особливих якостей та інших властивостей товару, щодо якого складено специфікацію товару повноти, достатності та точності їх визначення. Такими особливими якостями та іншими властивостями можуть бути, зокрема,  смак, колір, запах або комбінація таких показників;
 можливості відтворення будь-якою особою способів, методів та прийомів, викладених в специфікації товару, з метою виробництва товару, що відповідає специфікації;
 правильності визначення меж географічного району, в яких виникли особливі якості або інші характеристики, зазначені у специфікації товару.
5. Дослідження може включати фактичне дослідження на місці викладених у специфікації товару відомостей, що розуміє під собою дослідження географічного місця, потужностей, на яких здійснюється виробництво товару, щодо якого складено специфікацію. Особа, яка звернулася за погодженням специфікації товару, зобов’язана забезпечити можливість проведення такого дослідження в порядку, встановленому в положенні про Експертну комісію, що затверджується Спеціально уповноваженим органом. В разі незабезпечення можливості проведення дослідження та недостатності викладених у специфікації товару відомостей для прийняття обґрунтованого рішення Експертна комісія має право залишити специфікацію товару без розгляду. 
6. Якщо для погодження специфікації товару необхідні додаткові матеріали або пояснення, Експертна комісія може надіслати заявникові запит щодо їх надання у визначений термін, що не може бути меншим за один місяць з дати направлення запиту, а строк проведення дослідження специфікації продовжується на відповідний період. 
7. В ході дослідження специфікації товару об’єднання осіб або особа, що звернулися за погодженням, можуть подати клопотання про виправлення очевидних граматичних, арифметичних чи інших помилок  в ній, про внесення до специфікації товару незначних змін або про її відкликання. В разі, якщо за результатами розгляду клопотання про внесення змін до непогодженої специфікації товару буде встановлено, що зміни є значними, заявнику клопотання про погодження специфікації товару повертається заявнику без розгляду, а заявник має право звернутися із клопотанням про про погодження специфікації повторно.
8. Дослідження специфікації товару має бути розпочате не пізніше, ніж через 10 робочих днів з моменту одержання Спеціально уповноваженим органом клопотання про погодження специфікації товару і має бути завершене протягом трьох місяців після отримання клопотання про погодження специфікації товару, з урахуванням можливості продовження вказаного строку відповідно до частини шостої статті 13 цього Закону.Дослідження специфікації товару завершується складанням складанням протоколу експертної комісії про погодження специфікації або відмову в її погодженні. На підставі протоколу експертної комісії про погодження специфікації  Спеціально уповноваженим органом оформлюється лист-погодження специфікації, невід’ємним додатком до якого  є примірник специфікації товару, на якій проставляється гриф погодження із зазначенням дати та номеру листа-погодження. На підставі протоколу експертної комісії про відмовуу погодженні специфікації товару Спеціально уповноважений орган письмово повідомляє заявника про відмову у погодженні специфікації із обов’язковим наведенням переліку недоліків специфікації, рекомендацій щодо їх усунення та зазначенням причин для відмови у погодженні специфікації. 
9. В разі відмови у погодженні специфікації товару особа має право звернутися за погодженням специфікації товару повторно після усунення недоліків, які зазначені в рішенні Спеціально уповноваженого органу про відмову у погодженні специфікації товару.  В разі надходження повторно специфікації товару, в якій недоліки не усунуто, клопотання про погодження специфікації товару залишається без розгляду. 
10. Погоджена специфікація підлягає опублікуванню в порядку та в строки, передбачені Законом України “Про правову охорону географічних зазначень”.

Стаття 14. Зміни до погодженої специфікації товару
1. До погодженої специфікації товару можуть бути внесені незначні або значні зміни:
з ініціативи заявника географічного зазначення – після дати подання заявки на реєстрацію географічного зазначення, але не пізніше дати затвердження НОІВ рішення про державну реєстрацію географічного зазначення, 
а також після внесення до Державного реєстру відомостей про реєстрацію географічного зазначення;
 за ініціативою органів державної влади та місцевого самоврядування або будь-яких заінтересованих осіб або об’єднання осіб, які відповідають вимогам статті 9 цього Закону, за умови  подання документів, які підтверджують наявність права на подання заяви про внесення змін – після внесення до Державного реєстру відомостей про реєстрацію географічного зазначення, 
 2. Зміни вважаються незначними, якщо вони:
а) не належать до істотних характеристик товару (фізичних, хімічних, органолептичних характеристик), за виключенням характеристик товару, необов’язковість яких обумовлена в специфікації товару;
б) не змінюють взаємозв’язок між якістю або іншими характеристиками товару та географічним середовищем;
в) не змінюють географічного зазначення або його частини;
г) не змінюють межі географічного місця, за виключенням зміни найменування географічного місця внаслідок перейменування;
ґ) не спричиняють посилення обмежень у цивільному обороті товару або сировини для нього.
Внесення незначних змін не потребує процедури повторного погодження специфікації.
3. Значними є зміни, що не відносяться до перелічених у частині другій цієї статті.   Значні зміни можуть бути внесені за умови обов’язкового застосування процедури погодження специфікації товару, передбаченої статтею 13 цього Закону, окрім випадків, коли зміни стосуються тимчасових змін до специфікації, які виникають внаслідок застосування державними органами обов’язкових санітарних або фітосанітарних заходів.  Тимчасові зміни до специфікації, які виникають внаслідок застосування державними органами обов’язкових санітарних або фітосанітарних заходів, вносяться в порядку, встановленому для незначних змін, із обов’язковим поданням документальних підтверджень застосування державними органами обов’язкових санітарних або фітосанітарних заходів. 
Не можуть бути внесені до специфікації товару зміни, які ведуть до зміни найменування, захищеного як географічне зазначення. Допускаються зміни, що стосуються способу виробництва товару з урахуванням науково-технічного прогресу або перегляду межгеографічного місця, де виробляється товар, території виробництва сировини, якщо вона є більшою за територію виробництва товару або іншою, ніж така територія.
4. Заява про внесення змін до погодженої специфікації товару подається до НОІВ в письмовому вигляді і має містити: 
	відомості про географічне зазначення, якого стосуються такі зміни;
	погоджену специфікацію товару, в якій враховано зміни –  в разі подання заяви про внесення значних змін, або специфікацію, в якій враховано зміни, разом із копією первісної погодженої специфікації товару – в разі подання заяви про внесення незначних змін. 
	в разі подання заяви про внесення змін до специфікації товару іншою особою, ніж заявник географічного зазначення або органи державної влади та місцевого самоврядування – документи, що підтверджують право на подання заяви про внесення змін, якими вважаються документи, які підтверджують наявність у особи, що звернулася із заявою про внесення змін, права на використання географічного зазначення. 
5. В разі подання заяви про внесення змін до специфікації товару після внесення до Реєстру відомостей про реєстрацію географічного зазначення іншою особою, ніж заявник відповідної заявки на географічне зазначення, заявник, який подавав заявку на таке географічне зазначення,  обов’язково повідомляється про надходження такої заяви і має право висловити своє ставлення до заяви про внесення змін протягом одного місяця з моменту одержання такого повідомлення. 
6. Заява про внесення змін до погодженої специфікації товару розглядається НОІВ в порядку, встановленому Законом України  “Про правову охорону географічних зазначень”  з урахуванням положень цього Закону.  Остаточне рішення про внесення змін приймається на підставі рішення Спеціально уповноваженого органу щодо погодження зміненої специфікації товару, якщо зміни зумовлюють необхідність погодження зміненої специфікації.
7. Змінена погоджена специфікація товару підлягає опублікуванню в  порядку, передбаченому Законом України “Про правову охорону географічних зазначень”  протягом одного місяця після прийняття НОІВ рішення про внесення змін до погодженої специфікації товару. 

Стаття 15. Підготовка документу, що замінює специфікацію, іноземними заявниками 
1. Іноземні особи або особи без громадянства замість специфікації товару разом із заявкою подають документи, які підтверджують правову охорону заявленого географічного зазначення у відповідній іноземній державі або набуття прав на таке зазначення на підставі добросовісного використання, якщо це передбачено законодавством відповідної іноземної держави. Такі документи мають відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 12 цього Закону.
2. Передбачені  частиною першою цієї статті документи можуть бути подані іноземною мовою, за умови що їх переклад на українську мову буде подано до НОІВ не пізніше двох місяців від дати подання заявки.
3. В разі, якщо надані іноземними особами або особами без громадянства документи не відповідають вимогам, передбаченим частиною другою статті 12 цього Закону, заявнику може бути запропоновано надати специфікацію товару, погоджену Спеціально уповноваженим органом. Протягом двох місяців після одержання такої пропозиції заявник надає НОІВ копію поданого до Спеціально уповноваженого органу клопотання, що є підставою для зупинення розгляду заявки на строк, передбачений цим законом для процедури погодження специфікації товару. В разі ненадання такого клопотання або ненадання рішення Спеціально уповноваженого органу про погодження специфікації товару вважається, що заявником не подано документ, що замінює специфікацію товару. 

Стаття 16. Підготовка єдиного документу.
1. Єдиний документ є документом, передбаченим частиною четвертою статті 10 Закону України “Про правову охорону географічних зазначень”, і  складається в обсязі, як правило, не більше 2500 слів, містить основні положення специфікації  товару і включає:
	заявлене найменування із зазначенням схеми якості, за якою заявляється географічне зазначення;
	вид товару; 
	опис товару, достатній для його ідентифікації, викладений із застосуванням визначень, стандартів, одиниць виміру, що застосовуються для товарів відповідного виду, але без включення технічних характеристик, притаманних всім товарам відповідного виду або обов’язкових для всіх товарів такого виду згідно чинного законодавства.  Для товарів тваринного походження наводять опис кормів, а для оброблених товарів – сировини. Якщо заявляється назва місця походження товару, додають підтвердження, що корми та сировина походять з відповідного географічного місця, а в разі застосування кормів або сировини, що походять з іншого географічного місця, наводять детальний опис таких виключень з їх обґрунтуванням. Якщо заявляється географічне зазначення, вказують характеристики або обмеження щодо походження сировини із обґрунтуванням таких обмежень відповідно до статті 6 Закону з обґрунтуванням  взаємозв’язку товару з географічним середовищем чи географічним місцем походження товару;
	специфічні етапи виробництва, що здійснюються у визначеному географічному місці, із обґрунтуванням обмежень або виключень;
	особливі правила нарізання, подрібнення, пакування та маркування товару, що є об’єктом заявки, із обґрунтуванням обмежень;
	точне визначення географічного місця, за можливості – із наведенням мапи меж географічного місця;
	опис взаємозв’язку товару з географічним середовищем чи географічним місцем походження товару, із зазначенням факторів (репутація, якості, інші характеристики товару), на яких базується такий взаємозв’язок, із описом виключно таких факторів і включенням, за необхідності, опису товару або способу його виробництва, що показують такий взаємозв’язок.  Щодо назви місця походження товару наводиться причинно-наслідковий зв’язок між якістю і характеристиками товару і географічним середовищем, із притаманними йому природним і людським фактором, включаючи, за необхідності, елементи опису товару або способу виробництва, що обґрунтовують такий зв'язок. Щодо географічного зазначення наводиться причинно-наслідковий звязок  між географічним походженням і якістю, репутацією або іншими  характеристиками товару;
 посилання на джерело, де здійснюється публікація специфікації товару.
2. Форма єдиного документу і вимоги до його заповнення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політики у сфері інтелектуальної власності. 

Стаття 17. Завершення підготовки до реєстрації. Подання заявки
1. Після завершення підготовки до реєстрації заявник подає до НОІВ заявку, що містить принаймні заяву про реєстрацію географічного зазначення, погоджену специфікацію, єдиний документ,   в строк не більше 3 місяців з дати погодження специфікації товару, та в порядку, встановленому Законом України “Про правову охорону географічних зазначень”.
 
Стаття 18. Реєстрація в іноземних державах
1. Реєстрація географічного зазначення, пов’язаного із географічним місцем в межах території України, в іноземних державах здійснюється після реєстрації географічного зазначення в Україні. 
2. Реєстрація географічних зазначень в Європейському Союзі здійснюється відповідно до положень Угоди про Асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, або згідно відповідного законодавства Європейського Союзу.

РОЗДІЛ III
  ГАРАНТОВАНІ ТРАДИЦІЙНІ ОСОБЛИВОСТІ
Стаття 19. Традиційні гарантовані особливості як схема якості
1. Традиційна гарантована особливість як схема якості  застосовується  з метою:
  збереження традиційних методів виробництва та рецептур сільськогосподарського товару або харчового продукту шляхом сприяння виробникам традиційних продуктів у їх обігу на ринку та інформуванні споживачів про особливості їх традиційних рецептур і властивостей, які формують додану вартість; 
 забезпечення належного захисту найменувань таких традиційних продуктів шляхом їх реєстрації як традиційних гарантованих  особливостей;
 підтримки виробників традиційних продуктів у сприянні їх продажеві та інформування споживачів щодо  характеристик та особливостей цього продукту.

Стаття 20. Критерії для визнання найменування товару традиційною гарантованою особливістю
1. Правова охорона надається найменуванню сільськогосподарської продукції (сільськогосподарського товару) або харчового продукту як традиційній гарантованій особливості , якщо на нього не розповсюджуються критерії невизнання правової охорони і  незалежно від наявності взаємозв’язку між таким найменуванням та певною географічною територією, якщо:  
 його традиційно використовують для позначення певного традиційного продукту або воно вказує на традиційний чи специфічний характер сільськогосподарського товару або харчового продукту або воно описує конкретний  сільськогосподарський товар або харчовий продукт, який є результатом способу виробництва або переробки чи має склад, що відповідає традиційній практиці виробництва такого продукту або воно  описує сільськогосподарський товар або харчовий продукт,  вироблений із сировини чи інгредієнтів, які використовуються традиційно.
2. Зміни у пакуванні або у способі маркування, які не змінюють особливі характеристики сільськогосподарського товару або харчового продукту, не впливають на його визначення як традиційної гарантованої особливості.
3. Правова охорона може бути надана найменуванню, що охороняється як традиційна гарантована особливість в іншій країні, за умови, що таке найменування буде доповнено вказівкою “Вироблено відповідно до традицій” із зазначенням назви країни або її регіону. 

Стаття 21. Критерії для невизнання найменування товару традиційною гарантованою особливістю 
1. Найменування товару не може бути визнане традиційною гарантованою особливістю і визнається таким, що має підстави для відмови в наданні правової охорони, якщо воно: 
а) не відповідає умовам, передбаченим статтею 20 цього Закону; 
б) суперечить  публічному  порядку,  принципам гуманності та моралі;  
в) є назвою, що стала видовою, або відображає лише обов’язкові вимоги до найменування сільськогосподарського товару або харчового продукту або вимоги щодо сільськогосподарського товару або харчового продукту, передбачені чинним законодавством; 
г) є тотожним або схожим настільки, що його можна сплутати з торговельною маркою, права на яку визнані в Україні, якщо зважаючи на репутацію, відомість і тривалість використання цієї торговельної марки така правова охорона може ввести в оману споживачів щодо справжності товару, або із раніше зареєстрованим або поданим на реєстрацію географічним зазначенням.
Стаття 22. Взаємозв’язок між торговельними марками та традиційними гарантованими особливостями
1. Якщо зареєстрована традиційна гарантована особливість міститься у заявці на видачу свідоцтва України на торговельну марку (знак для товарів і послуг) або у свідоцтві на торговельну марку (знак для товарів і послуг), це може бути підставою для відмови в наданні правової охорони торговельній марці (знаку для товарів і послуг) або підставою для визнання відповідного свідоцтва на торговельну марку (знак для товарів і послуг) недійсним як таких, що є загальновживаними для відповідних товарів, за умови, що заявку на видачу свідоцтва України на торговельну марку  подано після дати подання заявки на реєстрацію традиційної гарантованої особливості або дати надання йому правової охорони, і якщо торговельна марка і традиційна гарантована особливість  заявлені для ідентичних або споріднених товарів.
2. Реєстрація традиційної гарантованої особливості не може бути підставою для визнання недійсним свідоцтва на торговельну марку або для відмови у реєстрації торговельної марки, якщо власник свідоцтва України на торговельну марку або заявник торговельної марки розпочав добросовісне використання такої торговельної марки до дати подання на реєстрацію заявки на традиційну гарантовану особливість, і фактичні обставини такого використання виключають можливість введення споживача в оману щодо товару або його виробника. 
 
Стаття 23. Право на подання заявки 
1. Право на подання заявки на реєстрацію традиційної гарантованої особливості мають об’єднання осіб, які виробляють сільськогосподарський товар або харчовий продукт, найменування якого заявляється як традиційна гарантована особливість, або, як виняток, одна фізична або юридична особа,  за умови, що така особа є єдиним виробником, який бажає подати заявку на реєстрацію традиційної гарантованої особливості. 
2. Заявка на реєстрацію традиційної гарантованої особливості може бути подана спільно заявниками з декількох країн.

Стаття 24. Підготовка і подання заявки
1. Заявка на реєстрацію традиційної гарантованої особливості подається Спеціально уповноваженому органу заявником, що має право на подання заявки відповідно до статті 23 цього Закону. 
Заявка може подаватися у паперовій або електронній формі за вибором заявника.
2. Заявка складається українською мовою та повинна містити:
а) заяву про реєстрацію, в якій необхідно вказати заявника, його місцезнаходження, найменування, запропоноване для реєстрації як традиційна гарантована особливість, зазначення сільськогосподарського товару або харчового продукту, щодо якого заявлено традиційну гарантовану особливість, і власне документальне підтвердження того, що заявник або, якщо заявником є об’єднання осіб, принаймні один з учасників такого об’єднання є виробником товару, якого стосується заявка;
б) специфікацію товару, щодо якого заявляється традиційна гарантована особливість. 
3. Складання і подання заявки здійснюється відповідно до правил, затверджених Спеціально уповноваженим органом.
4. Датою подання заявки є дата одержання Спеціально уповноваженим органом заяви про реєстрацію традиційної гарантованої особливості, за умови наявності всіх відомостей та документів, передбачених частиною другою цієї статті. 

Стаття 25. Підготовка заяви про реєстрацію традиційної гарантованої особливості
1. Заява про реєстрацію традиційної гарантованої особливості подається за встановленою формою, яка затверджується Спеціально уповноваженим органом, і повинна включати принаймні заявлене як традиційна гарантована особливість найменування, товар, для якого воно заявляється, заявника (заявників), його (їх) адресу.
2. Заява може стосуватися лише одного найменування, яке заявляється на реєстрацію. 
3. Заявка щодо традиційної гарантованої особливості в межах іноземної держави подається іноземними заявниками безпосередньо до Спеціально уповноваженого органу або через органи відповідної іноземної держави.

Стаття 26.  Специфікація товару для реєстрації традиційної гарантованої особливості
1. Для реєстрації традиційної гарантованої особливості заявник готує специфікацію товару, якій має відповідати сільськогосподарський товар або харчовий продукт, яка включає:
найменування, запропоноване для реєстрації як традиційна гарантована особливість, у формі та мовою, що використовуються під час її застосування, або мовою, яка історично використовувалася для маркування товару на відповідній географічній території, із наведенням транслітерації найменування латиницею;
	зазначення сільськогосподарського товару або харчового продукту, щодо якого заявлено традиційну гарантовану особливість;
	зазначення принаймні однієї з підстав для реєстрації, перелічених у частині першій статті 20 цього Закону, із відповідним обґрунтуванням наявності зазначеної підстави, для чого можуть  застосовуватись історичні джерела, відомості органів державної влади та місцевого самоврядування, професійних об’єднань, об’єднаних територіальних громад,  тощо;
	опис сільськогосподарського товару або харчового продукту, у тому числі його основних фізичних, хімічних, мікробіологічних або органолептичних характеристик, які вказують на специфічний характер відповідного традиційного продукту;
	опис способу виробництва сільськогосподарського товару або харчового продукту, щодо якого заявлено традиційну гарантовану особливість, якого виробники повинні дотримуватися, у тому числі виду та характеристик сировини чи інгредієнтів, за виключенням суто технічних характеристик, притаманних всім продуктам аналогічного виду або зумовлених обов’язковими вимогами законодавства, в обсязі, достатньому для відтворення сільськогосподарського товару або харчового продукту будь-яким виробником; історичні способи зазначаються тільки у випадку, якщо вони фактично застосовуються;
	опис ключових елементів, які визначають традиційний характер сільськогосподарського товару або харчового продукту, якими вважаються основні незмінні характеристики сільськогосподарського товару або харчового продукту.
2. До специфікації традиційної гарантованої особливості додаються документальні підтвердження викладених в ній відомостей щодо наявності підстав для реєстрації традиційної гарантованої особливості, опису сільськогосподарського товару або харчового продукту та способу його виробництва.
 	
Стаття 27. Розгляд заявки, дослідження специфікації та реєстрація традиційної гарантованої особливості 
1. Заявка на реєстрацію традиційної гарантованої особливості розглядається Спеціально уповноваженим органом відповідно до правил, встановлених Спеціально уповноваженим органом.
2. Для здійснення процедури розгляду заявки функціонує  Експертна комісія, до складу якої входять представники Спеціально уповноваженого органу,органів місцевого самоврядування, наукових установ, об’єднань, виробників. Склад комісії та положення про неї затверджується Спеціально уповноваженим органом. 
3. Експертна комісія здійснює дослідження матеріалів заявки протягом 2 місяців з дати встановлення подання заявки щодо:  
 відповідності поданих документів вимогам, встановленим статтею 24 цього Закону;
 відповідності сільськогосподарського товару або харчового продукту, щодо якого складено специфікацію традиційної гарантованої особливості, вимогам до сільськогосподарської продукції або харчових продуктів, що входять до сфери дії цього закону;
 відповідності заявленого найменування умовам, встановленим статтею 20 цього Закону. 
4. Дослідження може, за необхідності, проводитися із виїздом на місцерозташування потужностей, на яких здійснюється виробництво відповідного сільськогосподарського товару або харчового продукту. Заявник зобов’язаний забезпечити можливість і доступ Експертної комісії для проведення такого дослідження. Порядок проведення дослідження затверджується  Спеціально уповноваженим органом. В разі незабезпечення можливості і доступу для проведення дослідження та недостатності викладених у специфікації традиційної гарантованої особливості відомостей для прийняття обґрунтованого рішення Експерта комісія складає висновок про невідповідність поданої заявки критеріям визнання. 
5. Якщо для встановлення відповідності заявленого найменування умовам, встановленим статтею 20 цього Закону, необхідні додаткові матеріали та пояснення, Експертна комісія може надіслати заявникові запит  щодо їх надання у визначений термін, що не може бути меншим за один місяць більшим за два місяці, а строк проведення дослідження специфікації традиційної гарантованої особливості  подовжується на відповідний строк. 
6. В ході дослідження  заявник може подати заяву про виправлення очевидних технічних помилок  в матеріалах заявки, про внесення до специфікації традиційної гарантованої особливості незначних змін або про її відкликання. 
7. Дослідження специфікації товару завершується складанням складанням протоколу Експертної комісії про погодження специфікації або відмову в її погодженні. На підставі протоколу Експертної комісії про погодження специфікації  Спеціально уповноваженим органом оформлюється лист-погодження специфікації, невід’ємним додатком до якого  є примірник специфікації товару, на якій проставляється гриф погодження із зазначенням дати та номеру листа-погодження. На підставі протоколу Експертної комісії про відмову
у погодженні специфікації товару Спеціально уповноважений орган письмово повідомляє заявника про відмову у погодженні специфікації із обов’язковим наведенням переліку недоліків специфікації,рекомендацій щодо їх усунення та зазначенням причин для відмови у погодженні специфікації. 
8. В разі оформлення листа-погодження специфікації Спеціально уповноважений орган забезпечує опублікування відомостей про заявку на своєму офіційному веб-сайті із зазначенням відомостей про традиційну гарантовану особливість, заявника, погодженої специфікації традиційної гарантованої особливості та строку для подання заперечень будь-якою зацікавленою особою, який не може бути більшим за три місяці з дати публікації відомостей про заявку. 
9. За подання заперечення сплачується збір в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вимоги до заперечення, порядок його подання та розгляду визначаються  Спеціально уповноваженим органом. Заперечення подається разом із доказами надсилання його копії заявнику.
10. Заявник вправі інформувати Спеціально уповноважений орган про своє ставлення до заперечення протягом двох місяців від дати одержання його копії. Він може спростувати заперечення і залишити заявку без змін, внести до заявки зміни або відкликати її.
11. Заперечення може бути задоволене виключно в разі, якщо воно наводить обґрунтовані підстави невідповідності заявленого найменування критеріям надання правової охорони, встановленим цим законом, або доводить, що застосування такого найменування є правомірним, загальновідомим та економічно значущим для аналогічної сільськогосподарської продукції або харчових продуктів. 
12. Заперечення розглядається Експертною комісією протягом двох місяців після закінчення строку для подання заперечень. В разі, якщо Експертна комісія дійде до висновку про наявність підстав для  задоволення заперечення, Спеціально уповноважений орган відмовляє у реєстрації традиційної гарантованої особливості. В разі, якщо Експертна комісія дійде до висновку про відсутність підстав для задоволення заперечення, або якщо заперечення відсутні, Спеціально уповноважений орган приймає рішення про реєстрацію традиційної гарантованої особливості і вносить відомості про неї до Реєстру традиційних гарантованих  особливостей. 
13. До Реєстру традиційних гарантованих  особливостей вносяться такі відомості про традиційну гарантовану особливість: найменування, що зареєстроване як традиційна гарантована особливість; тип товару; заявник; посилання на публікацію специфікації. Порядок ведення Реєстру встановлюється Спеціально уповноваженим органом. 
14. Після внесення до Реєстру традиційних гарантованих  особливостей відомостей про реєстрацію традиційної гарантованої особливості до них можуть бути внесені незначні або значні зміни за ініціативою будь-яких заінтересованих осіб, а також за ініціативою органів державної влади та місцевого самоврядування.   
15. Незначні зміни вносяться до Реєстру традиційних гарантованих  особливостей на підставі поданої до Спеціально уповноваженого органу письмової заяви про внесення змін, якщо вони:
а) не належать до істотних  характеристик товару, таких як фізичні, хімічні, органолептичні характеристики, за виключенням характеристик товару, необов’язковість яких обумовлена в специфікації традиційної гарантованої особливості;
б) не передбачають істотних змін способу виробництва;
в) не стосуються  заявленого найменування  або будь-якої його частини. 
16. Значними вважаються зміни, що не відносяться до перелічених в частині пятнадцятій цієї статті, і вони можуть бути внесені до Реєстру традиційних гарантованих  особливостей за умови обов’язкового здійснення дослідження, передбаченого частиною третьою статті 27 цього Закону, окрім випадків, коли зміни стосуються тимчасових змін до специфікації традиційної гарантованої особливості, які виникають внаслідок застосування державними органами обов’язкових санітарних або фітосанітарних заходів.Не можуть бути внесені зміни щодо заявленого найменування або будь-якої його частини.
17. Заява про внесення змін значних змін до Реєстру традиційних гарантованих  особливостей подається Спеціально уповноваженому органу в письмовому вигляді і має містити: 
відомості про традиційну гарантовану особливість, якої стосуються такі зміни;
специфікацію, в якій враховано зміни.
18. У разі подання заяви про внесення змін до специфікації товару іншою особою, ніж заявник традиційної гарантованої особливості, додається документальне підтвердження подання заяви заінтересованою особою, якою може вважатися будь-який виробник відповідного сільськогосподарського товару або харчового продукту, щодо якого зареєстровано традиційну гарантовану особливість. 
19. У разі подання заяви про внесення значних змін до Реєстру традиційних гарантованих  особливостей іншою особою, ніж заявник традиційної гарантованої особливості, заявник відповідної традиційної гарантованої особливості обов’язково повідомляється про надходження такої заяви і має право висловити своє ставлення до заяви про внесення змін протягом одного місяця з моменту одержання такого повідомлення. Остаточне рішення про внесення змін приймається на підставі висновку Експертної комісії. 
20. Відомості про внесення змін до Реєстру традиційних гарантованих  особливостей  підлягають опублікуванню на офіційному веб-сайті Спеціально уповноваженого органу. 

РОЗДІЛ IV 
ОСОБЛИВІ  ПОКАЗНИКИ  ЯКОСТІ
Стаття 28. Особливі показники якості як схема якості 
1. Особливим показником якості визнається  характеристика однієї чи кількох категорій товарів або особливості сільськогосподарського виробництва чи переробки, яку застосовують у певних місцевостях, крім: 
характеристик та/або якостей товару та/або критеріїв щодо його складу, встановлені в обов’язкових вимогах щодо відповідного товару;
 термінів,  призначених для забезпечення належної поінформованості споживачів (користувачів) про характеристики та/або якості товару та/або критерії щодо його складу. 
2. Особливі показники якості можуть застосовуватись будь-яким оператором ринку щодо сільськогосподарської продукції, харчових продуктів та інших товарів, вказаних в статті 2 цього закону, за умови відповідності умовам використання, визначеним в статтях 28 – 31 цього Закону.
3. Особливі показники якості застосовуються з метою сприяння  поширенню операторами ринку в межах внутрішнього ринку інформації про характеристики та особливості сільськогосподарської продукції, які формують додану вартість товару в порівнянні з товарами подібного типу.
4. В межах цього закону особливим показником якості визнається показник “гірський продукт”.
5. Інші особливі показники якості можуть бути встановлені із додержанням передбачених даним Законом умов за рішенням Спеціально уповноваженого органу. 

Стаття 29.  Гірський продукт
1. “Гірський продукт” як особливий показник якості  застосовується щодо товару, якщо:
 сировина, або, якщо товар відноситься до продуктів тваринництва, корми для сільськогосподарських тварин,  походять в основному з гірських районів;
 переробка перероблених продуктів також здійснюється в гірських районах.
2. Для цілей цього закону гірськими районами вважаються райони зі змінним рельєфом земної поверхні, де зміни перевищень рельєфу пов’язані із висотою вище 500 м  і формують складні кліматичні умови, що скорочують тривалість вирощування сільськогосподарських культур, або де рельєф характеризується кутом ухилу від 15 до 25 %, що  ускладнює застосування сільськогосподарських машин, або де наявна комбінація вказаних умов.
3. Особливий показник якості “гірський продукт” може застосовуватись щодо продуктів,  які включають інгредієнти, що не походить із гірських районів, за умови, що кількість таких інгредієнтів становить не більше 50 % загальної маси інгредієнтів, і такі інгредієнти являють собою  трави, спеції, цукор, або не відносяться до сільськогосподарської продукції.
4. Перероблені продукти можуть містить в якості інгредієнтів таку сировину, як цукор, сіль або трави, що не виробляються в гірських районах, якщо їх загальний вміст складає не більше 50 % від загальної маси інгредієнтів.
5. Особливий показник якості “гірський продукт” застосовується до продуктів бджільництва, якщо бджоли збирають нектар та пилок виключно в гірських районах. При застосуванні для вигодовування бджіл цукру не є обов’язковим походження виключно з гірських районів.
6. Особливий показник якості “гірський продукт” може застосовуватися до продукції рослинництва виключно при вирощуванні відповідних рослин в гірських районах.

Стаття 30. Умови застосування особливого показника якості “гірський продукт” щодо продукції тваринництва 
1. Особливий показник якості “гірський продукт” застосовується до продуктів тваринництва, вироблених та перероблених в гірських районах, або щодо  продуктів тваринництва від тварин, які протягом принаймні двох третин життя вирощуватися в таких гірських районах, якщо продукти перероблялися в таких районах, або щодо продуктів тваринництва, одержаних від тварин на відгінній формі випасання, які принаймні чверть життя утримувалися на відгінних пасовищах у гірських районах.
2. Корми для свійських тварин вважаються такими, що походять з гірських районів, якщо співвідношення річного раціону тварин, що не може бути одержаний в гірських районах, не перевищує 50 % в сухій речовині 
або  40 % для жуйних тварин. Для свиней співвідношення кормів, що не можуть бути одержані в гірських районах, 
не перевищує 75 %  в сухій речовині річного раціону тварин. Обмеження щодо кормів застосовуються до тварин на відгінному випасанні під час перебування у гірських районах, але не застосовуються до тварин на відгінному випасанні при вигодовуванні поза межами гірських районів.

	Стаття 31. Здійснення етапу переробки поза гірськими районами 
1. Етап переробки може здійснюватися за межами гірських районів, але в межах не більше 30 кілометрів від меж гірського району, якщо такий етап переробки являє собою:
	забій тварин, розбирання та обвалювання м’яса;
 вижимання оливкової олії або іншої олії рослинного походження, технологія переробки якої є аналогічною;
 переробку молока і молочних продуктів, що здійснюється на виробничих потужностях, що існували на момент набрання чинності цим законом. 
2. Спеціально уповноважений орган встановлює винятки з правил, передбачених частиною першою цієї статті.

Стаття 32. Набуття права на  застосування особливого показника якості
1. До початку застосування особливого показника якості оператор ринку, який має намір розпочати його використання, подає заяву про початок такого застосування  Спеціально уповноваженому органу. Заява складається в у електронній або паперовій формі українською мовою і має містити вичерпні відомості щодо  особливого показника якості, який планується до використання, відповідного товару, обґрунтування відповідності товару критеріям застосування особливого показника якості. Вимоги до складання та подання заяви встановлюються Спеціально уповноваженим органом.
2. Експертна комісія Спеціально уповноваженого органу розглядає заяву про початок застосування особливого показника якості і письмово повідомляє заявника про результати її розгляду протягом 30 днів з дня її надходження. В разі наявності обґрунтованих заперечень щодо можливості застосування особливого показника якості Спеціально уповноважений орган повідомляє про це заявника, який не позбавлений можливості подати відповідну заявку повторно. Якщо заявка містить достатньо інформації для висновку про наявність підстав для застосування особливого показника якості, Спеціально уповноважений орган на наступний день після складання даного висновку вносить відомості про заяву та прийняте за нею рішення до Переліку користувачів. 
3. Після внесення відомостей до Переліку користувачів заявник має право використовувати в маркуванні свого товару зазначення такого особливого показника якості, зокрема, “гірський продукт”, необов’язково – разом із використанням національного символу, положення про який затверджується Спеціально уповноваженим органом.
 
Стаття 33. Припинення права на застосування особливого показника якості 
1. Право оператора ринку на застосування особливого показника якості припиняється в разі, якщо за результатами заходів контролю центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів прав споживачів і рекламу в цій сфері, було виявлено невідповідність товару умовам застосування особливого показника якості.
2. Орган, що виявив невідповідність товару умовам застосування особливого показника якості, повідомляє про неї Спеціально уповноважений орган, який протягом 10 робочих днів з дня одержання повідомлення вносить відповідні відомості до Переліку користувачів, про що повідомляє оператора ринку.
3. Оператор має право на поновлення права на застосування особливого показника якості шляхом подання Спеціально уповноваженому органузаяви про початок такого використання, що містить відомості, передбачені частини 1 цієї статті, а також відомості щодо усунення невідповідності товару критеріям застосування  особливого показника якості, які стали підставою для припинення права на його застосування. 

Стаття 34. Включення відомостей про застосування особливого показника якості до Переліку користувачів 
1. Включення відомостей про застосування особливого показника якості до Переліку користувачів здійснюється у порядку, встановленому Спеціально уповноваженим органом. 

Розділ V
ВИКОРИСТАННЯ ЗАРЕЄСТРОВАНИХ ГЕОГРАФІЧНИХ ЗАЗНАЧЕНЬ ТА ТРАДИЦІЙНИХ ГАРАНТОВАНИХ ОСОБЛИВОСТЕЙ

Стаття 35.  Умови початку використання зареєстрованих географічних зазначень та традиційних гарантованих  особливостей
1. Зареєстровані географічні зазначення та традиційні гарантовані особливості як схеми якості можуть використовуватись будь-яким оператором ринку за умови забезпечення відповідності товару його специфікації, опублікованій згідно статті 13 або 27 цього Закону відповідно, за умови обов’язкової сертифікації – перевірки товару на відповідність специфікації та внесення відомостей про користувача до Переліку користувачів. Витрати на обов’язкову перевірку відповідності несе відповідний оператор ринку. 
2. Будь-які дискримінаційні обмеження щодо використання зареєстрованих географічних зазначень та традиційних гарантованих особливостей не допускаються. 
3. В процесі використання схем якості кожен користувач зобов’язаний:
	запровадити ефективні заходи самоконтролю; 
	забезпечити документообіг та збереження документальних підтверджень щодо процесу виробництва, які зазначені в специфікації товару. 
4. Положення даної статті не застосовуються до географічних зазначень або традиційних гарантованих особливостей іноземних держав, які використовуються згідно з правилами, вказаними у специфікаціях таких географічних зазначень або традиційних гарантованих особливостей, в документах, що замінюють специфікацію, або у відповідних міжнародних угодах, згідно яких відповідним географічним зазначенням або традиційним гарантованим особливостям надана правова охорона в Україні.

Стаття 36. Ведення Переліку користувачів
1. Кожен оператор ринку, який є виробником товару або вважається таким і бажає розпочати використання  схеми якості щодо сільськогосподарської продукції та харчових продуктів, внесеної до Державного Реєстру або Реєстру традиційних гарантованих  особливостей, підлягає внесенню до Переліку користувачів.
2. Заява про початок використання схеми якості подається оператором ринку Спеціально уповноваженому органу, разом із сертифікатом відповідності, що посвідчує відповідність товару специфікації, опублікованій в установленому порядку, в редакції, чинній на дату видачі сертифікату.  Порядок оформлення, подання та розгляду заяви встановлюється Спеціально уповноваженим органом. Без подання вказаного сертифікату вносяться до Переліку користувачів відомості щодо кожного користувача схеми якості, який виступив заявником у відповідній заявці на географічне зазначення або традиційну гарантовану особливість або входить до складу об’єднання осіб, що виступило заявником.  
3. Відомості про початок використання схеми якості вносяться до Переліку користувачів протягом 10 робочих днів після подання належним чином оформлених документів, передбачених частиною другою цієї статті.   
4. Користувачі, внесені до Переліку користувачів без подання сертифікату відповідності, зобов’язані протягом 30 днів після внесення відомостей про них до Переліку користувачів, подати до Спеціально уповноваженого органу:
	власну заяву в довільній формі про те, що сертифікат відповідності специфікації буде наданий протягом встановленого часу, але не більше шести місяців з дати подання заяви;
	договір про здійснення перевірки відповідності, укладений із органом сертифікації.
В разі неподання протягом встановленого часу сертифікату відповідності, користувач виключається з Переліку користувачів, після чого має право на подання заяви про початок використання схеми якості на загальних підставах, разом із сертифікатом відповідності специфікації. 
5. Користувач зобов’язаний подавати кожен новий одержаний сертифікат відповідності Спеціально уповноваженому органу протягом 10 робочих днів з моменту його одержання.
6. Спеціально уповноважений орган виключає з Переліку користувачів відомості про користувача у наступних випадках:
	якщо користувач не надав чинного сертифікату відповідності після закінчення терміну дії попереднього; 
	якщо орган сертифікації повідомив, що користувач більше не відповідає вимогам специфікації; 
	якщо користувач, внесений до Переліку користувачів в порядку частини четвертої цієї статті, вчасно не надав сертифікат відповідності або інші документи, відповідно до частини четвертої цієї статті.
	Дані Переліку користувачів регулярно оновлюються та оприлюднюються Спеціально уповноваженим органом на офіційному веб-сайті. Порядок ведення Переліку користувачів встановлюється Спеціально уповноваженим органом.
7. До Переліку користувачів також можуть бути внесені відомості про користувачів географічних зазначень, які охороняються в Україні на підставі міжнародних договорів України, в порядку, встановленому Спеціально уповноваженим органом.
8. Спеціально уповноважений орган надсилає дані Переліку користувачів центральному органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів споживачів відповідно до порядку інформаційної взаємодії, який затверджується ними спільно.
9. Кожен оператор ринку, внесений до Переліку користувачів, підлягає державному контролю згідно розділу VIII цього Закону.

Стаття 37. Національний символ
1. Особи, які мають право використовувати зареєстроване географічне зазначення або традиційну гарантовану особливість, можуть наносити поруч із зареєстрованими найменуваннями попереджувальне маркування про те, що це найменування зареєстровано в Україні, у вигляді національного символу.
2. Для попереджувального маркування застосовується національний символ, вимоги до якого та правила його використання затверджуються Спеціально уповноваженим органом. 
3. Додатково разом ізпопереджувальним маркуванням  також можуть бути наведені зображення географічного місця, визначеного в специфікації товару, а також графічні зазначення щодо держави та/або регіону, в якому знаходиться географічне місце походження.
4. Національні символи можуть використовуватись врекламі або засобах масової інформації з метою популяризації схем якості або зареєстрованих згідно схем якості найменувань.
5. Національні символи можуть застосовуватися лише на сільськогосподарських продуктах та харчових продуктах, найменування яких зареєстровані та/або захищені в Україні та які виробляються згідно правил відповідної схеми якості.
6. Символи Європейського союзу, абревіатури та зазначення можуть використовуватися лише на сільськогосподарських продуктах та харчових продуктах, найменування яких зареєстровані та/або захищені в Європейському союзі та які виробляються згідно правил відповідної схеми якості.

Стаття 38.  Перехідний період
1. Для подолання тимчасових труднощів щодо забезпечення відповідності товару специфікації Спеціально уповноважений орган може надавати виробникам перехідний період до п’яти років, який діє з дати, коли географічне зазначення було зареєстровано в Україні, за умови додержання таких умов: 
оператори ринку, що є виробниками товару із зареєстрованим географічним зазначенням, правомірно реалізовували такий товар на ринку із використанням відповідних найменувань, на постійній та регулярній основі протягом принаймні п’яти років до подання відповідної заявки на реєстрацію;
	оператори ринку, що є виробниками товару із зареєстрованим географічним зазначенням, здійснили запит щодо застосування перехідного періоду протягом шести місяців з моменту реєстрації географічного зазначення.
2. Відомості про надання перехідного періоду вносяться до Переліку користувачів Спеціально уповноваженим органом протягом десяти робочих днів з дати прийняття спеціально уповноваженим органом відповідного рішення.
3. До закінчення перехідного періоду перевірка відповідності товару специфікації не вимагається і не здійснюється. 
4. До закінчення перехідного періоду заявники географічних зазначень, зареєстрованих до набрання чинності цим Законом, мають привести відомості про географічне зазначення у відповідність із вимогами до специфікації, встановленими цим Законом. Внесення відомостей до Державного Реєстру та опублікування відомостей про специфікацію здійснюється безоплатно на піставі заяви, поданої заявником до НОІВ.
  
Стаття 39. Визнання реєстрації географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості недійсною 
1. Реєстрація  географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості може бути визнана недійсною уразі   невідповідності критеріям  надання  правової  охорони,  передбаченим статтями 6, 20 цього закону. 
2. Визнана недійсною реєстрація географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості вважається такою, що не набрала чинності, від дати їх реєстрації.
3. При визнанні реєстрації географічного зазначення недійсною НОІВ публікує відповідне повідомлення у Бюлетені та вносить ці відомості до  Реєстру, а Спеціально уповноважений орган вносить ці зміни до Переліку користувачів. 
4.  При визнанні реєстрації традиційної гарантованої особливості  недійсною Спеціально уповноважений орган вносить відповідні відомості до  Реєстру традиційних гарантованих  особливостей та до Переліку користувачів. 

Стаття 40.  Припинення дії реєстрації географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості
1. Дія реєстрації географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості може бути припинена судом, якщо:
а) Спеціально уповноваженим органом встановлено, що внаслідок зміни або втрати особливих природних та/або людського факторів, характерних для визначеної географічної території, стало неможливим виробляти товари, які відповідають специфікації товару;
б) географічне зазначення або традиційна гарантована особливість не використовується протягом семи років від дати публікації відомостей про реєстрацію географічного зазначення або від іншої дати припинення використання після такої публікації. Таке припинення здійснюється за заявою будь-якої заінтересованої особи;
в) на підставі міжнародного договору України.
     	2. Дія   реєстрації   географічного зазначення,  пов'язаного з географічним місцем  в  іноземній  державі, припиняється  також у зв'язку з припиненням правової охорони цього зазначення в країні походження або на підставі міжнародного договору України.

Розділ VIІ
 ЗАХИСТ ПРАВ ТА РОЛЬ ОБ’ЄДНАНЬ
Стаття 41. Захист найменувань, зареєстрованих як географічні зазначення або традиційні гарантовані особливості
1. Права, що випливають із реєстрації географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості, діють від дати їх реєстрації.
2. Реєстрація надає право особам, що відповідають вимогам до заявника, визначеним статтями 9, 23 цього Закону:
а) використовувати зареєстроване найменування відповідно до схеми якості;
б) вживати заходів щодо заборони використання зареєстрованого найменування особами, які не мають на це права;
в) проводити діяльність із забезпечення відповідності товару, для якого зареєстроване найменування, специфікації товару, що опублікована у встановленому цим законом порядку;
г) поширювати інформацію та провадити іншу діяльність, спрямовану на інформування споживачів про особливі якості товару, для якого зареєстровано найменування.
3. Використанням зареєстрованого найменування визнається:
а) нанесення його на товар, на етикетці    або на упаковці товару;
б) використання в рекламі, на вивісках;
в) відтворення його на бланках, рахунках та інших документах, що супроводжують товар;
г) використання в мережі Інтернет, в тому числі в доменних іменах.
4. Зареєстроване найменування захищається, якщо інше не передбачено цим Законом, від таких дій:
а) будь-яке пряме чи опосередковане комерційне використання зареєстрованого найменування для товару, який не охоплюється реєстрацією найменування та є подібним до товару, для якого зареєстровано найменування, або якщо таке використання призводить до зловживання репутацією найменування, у тому числі якщо цей товар використовується як складова іншого товару;
б) будь-яке неправомірне використання, імітація або інше втілення зареєстрованого географічного зазначення, навіть якщо зазначається справжнє місце походження товару, або якщо зареєстроване зазначення перекладається, викладається у транскрипції або транслітерації чи супроводжується словами “стиль”, “тип”, “спосіб”, “який вироблений у”, “імітація”, “смак”, “подібний” тощо, у тому числі якщо цей товар використовується як складова іншого товару;
в) будь-яке неправомірне застосування, імітація або інше втілення зареєстрованої традиційної гарантованої особливості, або будь-які інші дії, що можуть ввести в оману споживача;
г) будь-яке інше хибне або таке, що може ввести споживачів в оману щодо джерела походження, сутності або істотних якостей товару, використання зареєстрованого найменування на внутрішній або зовнішній упаковці, рекламних матеріалах або документах, що стосуються відповідного товару, а також упакування товару в тару, яка може викликати хибне уявлення щодо його походження;
г) будь-яке інше використання, яке може ввести споживачів в оману щодо дійсного походження товару.
5. З урахуванням інтересів заінтересованих операторів ринку і з метою запобігання введенню споживачів в оману щодо сутності товару, географічного місця походження товару або його меж зареєстровані омонімічні географічні зазначення використовуються відповідно до спільно визначених заінтересованими операторами ринку практичних умов використання, відповідно до яких такі географічні зазначення відрізняються одне від одного.
6. Заходи щодо правового захисту схеми якості вживаються органами державної влади у межах їхньої компетенції, а також особами, які мають право використовувати зареєстроване географічне зазначення або традиційну гарантовану особливість.
7. Методичні рекомендації щодо ефективних заходів самоконтролю та документообігу розробляються об’єднаннями осіб, що виступили заявником відповідних зареєстрованих географічних зазначень та традиційних гарантованих  особливостей. 
8. Об’єднання осіб, що виступили заявниками відповідних зареєстрованих географічних зазначень та традиційних гарантованих  особливостей, можуть запроваджувати внутрішні заходи моніторингу на засадах об’єктивності, неупередженості та документальної фіксації. Результати такого моніторингу приймаються до уваги органами сертифікації  при здійсненні заходів контролю відповідно до розділу VIII цього закону. 
9. Об’єднання осіб, що виступили заявником відповідних зареєстрованих географічних зазначень та традиційних гарантованих  особливостей мають право:
	сприяти забезпеченню якості та репутації сільськогосподарської продукції та харчових продуктів на ринку шляхом контролю за використанням зареєстрованих найменувань  особами, які не мають на це права; 
	вживати заходів для забезпечення належного правового захисту зареєстрованих географічних зазначень та традиційних гарантованих  особливостей;
	здійснювати рекламні та  інформаційні заходи для споживачів щодо  характеристик товарів, що забезпечують додану вартість;
	розробляти заходи, пов'язані з забезпеченням відповідності товару його специфікації (розробка самоконтролю та внутрішнього контролю);
	вживати заходів для покращення ефективності схеми якості, здійснювати економічний аналіз та надавати консультації користувачам схем якості або особам, які бажають приєднатися до схем якості;
	вживати заходів для підвищення вартості товарів та вдаватися до інших кроків для запобігання будь-якому ризику, який може зашкодити репутації таких товарів.

РОЗДІЛ VIIІ
 ВИКЛЮЧЕННЯ ДЛЯ ПЕВНИХ ВИПАДКІВ ПОПЕРЕДНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ
Стаття 42.  Назви, що стали видовими
1. Даний закон не обмежує використання назв, що стали видовими в Україні, якщо видовий термін є частиною найменування, зареєстрованого згідно схеми якості, з урахуванням чинного законодавства України.

Стаття 43. Сорти рослин і породи тварин
1. Не може бути обмежене розміщення на ринку товарів, маркування яких містить найменування, що захищене відповідно до передбачених цим законом схем якості, але включає назву сорту рослин або породи тварин, за умови дотримання наступних умов:
відповідний товар містить або є похідним від вказаного сорту рослин чи породи тварин;
не відбувається введення в оману споживачів;
використання назви сорту рослин чи породи тварин відповідає чесним звичаям у підприємницькій практиці і не має ознак недобросовісної конкуренції;
не відбувається неправомірне використання репутації схеми якості при використанні назви сорту рослин або породи тварин;
виробництво та реалізація товарів намринку відбувалися за межами географічного середовища, з яким пов’язані особливі якості товару, щодо якого зареєстровано географічне зазначення, до дати такої реєстрації.

Стаття 44. Співвідношення із законодавством щодо інтелектуальної власності
1. Передбачені даним законом норми щодо застосування схем якості застосовуються без шкоди для законодавства в галузі інтелектуальної власності, зокрема щодо географічних зазначень та знаків для товарів і послуг (торговельних марок). 

РОЗДІЛ ІХ. ЗАХОДИ КОНТРОЛЮ ЩОДО ЗАСТОСУВАННЯ СХЕМ ЯКОСТІ. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ПОРУШЕННЯ
Стаття 45. Забезпечення контролю щодо використання схем якості
1. Спеціально уповноважений орган забезпечує:
 здійснення контролю щодо використання схем якості, зокрема, в частині наявності особливих якостей та інших характеристик товару, відомості про які внесені до Державного Реєстру або Реєстру традиційних гарантованих  особливостей;
ефективну координацію між органами сертифікації, центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів та Спеціально уповноваженим органом.
2. Контроль Спеціально уповноваженого органу щодо географічних зазначень та традиційних гарантованих  особливостей включає:
а) сертифікацію;
б) контроль, зокрема, відстежування використання географічних зазначень, зареєстрованих відповідно до розділу ІІ цього Закону, та традиційних гарантованих особливостей, зареєстрованих відповідно до розділу ІІІ цього Закону на товарах, введених у цивільний оборот.
3. Щодо особливих показників якості контроль здійснюється виключно шляхом контролю за правомірністю використання особливої схеми якості, маркування, національного символу, що вказують на її застосування, та застосування заходів відповідальності за порушення законодавства.
4.  Контроль здійснюється за принципами:
1) дотримання умов міжнародних договорів України;
2) рівності прав і законних інтересів усіх операторів ринку;
3) гарантування прав та законних інтересів кожного оператора ринку;
4) об’єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю);
5) законності;
6) відкритості, прозорості, плановості та системності державного нагляду (контролю);
7) неприпустимості дублювання заходів державного контролю між центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів прав споживачів, його територіальними органами, державними установами, підприємствами та організаціями, підпорядкованими центральному органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів прав споживачів, органами виконавчої влади та уповноваженими особами;
8) презумпції правомірності діяльності оператора ринку, у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або норми одного нормативно-правового акта допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків оператора ринку та/або повноважень центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, інших осіб, що здійснюють державний контроль;
9) орієнтованості державного контролю на запобігання порушенням законодавства;
10) перевірки ризиків та доцільності.

Стаття 46. Сертифікація товару 
1. Перевірка товару на відповідність специфікації здійснюється наступними способами:
первісна перевірка відповідності товару специфікації товару, що здійснюється до приєднання оператора ринку-виробника товару, до схеми якості;
 періодична перевірка відповідності товару специфікації товару.
2. Первісна перевірка відповідності товару специфікації товару, що здійснюється до приєднання оператора ринку – виробника товару до схеми якості, здійснюється після обрання таким оператором ринку органу сертифікації  та укладення з ним договору на проведення сертифікації.  Протягом двох місяців з дня укладення договору орган сертифікації розробляє контрольний план сертифікації  із додержанням вимог до типового контрольного плану, що затверджуються Спеціально уповноваженим органом, і надсилає його  для затвердження Спеціально уповноваженому органу. Експертна комісія Спеціально уповноваженого органу затверджує контрольний план сертифікації протягом двох місяців з моменту його надходження в порядку, визначеному положенням про експертну комісію Спеціально уповноваженого органу, а орган сертифікації зобов’язаний розпочати первісну перевірку відповідності протягом тридцяти днів з моменту затвердження контрольного плану Спеціально уповноваженим органом. 
3. Первісна і періодична перевірка відповідності товару специфікації товару проводяться з обов’язковою виїзною перевіркою органом сертифікації з метою встановлення відповідності процесу виробництва вимогам цього Закону та специфікації товару на підставі контрольного плану, який передбачає періодичність, тривалість, обсяг, методи та способи, що застосовуються в процесі сертифікації. 
4. Під час здійснення періодичної перевірки орган сертифікації  має право:
 вносити до контрольного плану зміни, що передбачають зміну періодичності, тривалості, обсягів  контролю та самоконтролю; 
 зобов’язувати оператора ринку приводити маркування товару у відповідність із специфікацією товару, опублікованою у встановленому цим законом порядку;
 в разі виявлення невідповідності товару специфікації ініціювати проведення наступної періодичної перевірки достроково.
5. У процесі сертифікації за результатами перевірки та визначення відповідності усіх етапів виробництва вимогам специфікації товару органом сертифікації ухвалюється вмотивоване рішення про видачу або відмову у видачі сертифіката. 
6. У разі виявлення органом сертифікації невідповідності товару специфікації, яка може бути усунута оператором ринку, орган сертифікації встановлює строк, протягом якого оператор зобов’язаний вжити всіх можливих заходів для усунення такої невідповідності та повідомити про усунення невідповідності орган сертифікації.
7. Підставами для відмови у видачі сертифіката є:
встановлення за результатами перевірки невідповідності будь-якогоетапу виробництва вимогам специфікації товару, що не може бути усунута;
виявлення недостовірності відомостей, поданих на підтвердження відповідності товару вимогам специфікації;
відмова у видачі сертифіката з підстав, не передбачених цією статтею, забороняється.
8. Сертифікат видається оператору ринку-виробнику товару, якщо встановлено відповідність товару вимогам специфікації. Суб’єктами видачі сертифікатів, що засвідчують відповідність товару специфікації, є органи сертифікації.
Оплата послуг з проведення сертифікації здійснюється відповідними операторами ринку на договірних засадах. 
Строк дії сертифіката становить 24 місяці з дати його видачі. 
У сертифікаті обов’язково зазначаються:
прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи-підприємця/ найменування юридичної особи;
код згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб);
вид схеми якості та захищене найменування, реквізити опублікованої специфікації товару та джерело, де вона опублікована;
дата видачі сертифіката, дата закінчення строку його дії;
інформація про орган сертифікації, що видав сертифікат.
Порядок видачі сертифіката, його дубліката та його форма визначаються Порядком сертифікації, що затверджується Спеціально уповноваженим органом.
9. Орган сертифікації має право зупинити дію або скасувати сертифікат.
Підставами для рішення про зупинення дії сертифіката є:
виявлені органом сертифікації порушення оператором ринку-виробником товару  вимог специфікації товару;
непроходження оператором ринку-виробником товару періодичної перевірки відповідності товару специфікації;
незабезпечення оператором ринку-виробником товару вільного доступу до його потужностей, а також ненадання на вимогу органів сертифікації документів, необхідних для перевірки, у тому числі фінансових документів, визначених порядком сертифікації, що затверджується Спеціально уповноваженим органом.
За умови усунення оператором ринку-виробником товару порушень, що призвели до зупинення дії сертифіката, орган сертифікації приймає рішення про поновлення дії сертифіката.
10. Підставами для рішення про скасування сертифіката є:
неукладення оператором ринку-виробником товару договору на проведення сертифікації з органом сертифікації  протягом 30 днів з дня розірвання договору на проведення сертифікації  між органом сертифікації  та оператором, з яким у нього було укладено договір на проведення сертифікації;
неукладення оператором ринку-виробником товару договору на проведення сертифікації з органом сертифікації  протягом 30 днів з дня виключення органу сертифікації, з яким у нього було укладено договір на проведення сертифікації, з Реєстру органів сертифікації ;
неусунення порушень, що призвели до зупинення дії сертифіката протягом строку, встановленого органом сертифікації або центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів прав споживачів, який не може бути менше 30 днів;
звернення оператора ринку-виробника товару із заявою про скасування його сертифіката;
непроходження періодичної перевірки оператором ринку-виробником товару.
11. Рішення органу сертифікації  може бути оскаржене у порядку апеляції до центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів. Порядок розгляду апеляцій на рішення органів сертифікації  затверджується Спеціально уповноваженим органом.

Стаття 47. Вимоги до органу сертифікації та його функції
1. Спеціально уповноважений орган вносить до Реєстру органів сертифікації підприємство, установу, організацію чи їхній підрозділ, що:
1) має акредитацію відповідно до Закону України "Про акредитацію органів з оцінки відповідності";
2) є юридичною особою, зареєстрованою згідно із законодавством України;
3) не є оператором ринку;
4) може підтвердити відповідний рівень компетентності персоналу у сфері сертифікації (досвід роботи та спеціальні знання у галузі сільського господарства або харчової промисловості);
5) має принаймні одного інспектора, який працює в цьому органі сертифікації на постійній основі.  Інспектором може бути фізична особа, яка має рівень освіти не нижче першого (бакалаврського), досвід роботи у сфері сільського господарства, харчової або переробної промисловості не менше п’яти років. 
2. Підприємство, установа, організація чи їхній підрозділ, що претендує на внесення до Реєстру органів сертифікації, подає Спеціально уповноваженому органу заявку на внесення згідно з формою, встановленою Спеціально уповноваженим органом.
До заявки додаються:
копія атестата про акредитацію;
витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо особи, яка подає заяву;
копія статуту підприємства, установи, організації чи їхнього підрозділу;
перелік співробітників та документи, що підтверджують рівень компетентності персоналу у сфері сертифікації.
Виключними підставами для відмови у внесенні до Реєстру органів сертифікації є:
невідповідність підприємства, установи, організації чи їхнього підрозділу вимогам, встановленим цією статтею;
виявлення недостовірних відомостей у поданих документах.
Рішення про внесення чи відмову у внесенні до Реєстру органів сертифікації приймається Спеціально уповноваженим органом протягом десяти днів з дня отримання документів, зазначених у цій статті.
3. Орган сертифікації зобов’язаний подавати Спеціально уповноваженому органу щорічно до 31 січня року, наступного за звітним, перелік співробітників та інформацію про підтвердження рівня компетентності персоналу у сфері сертифікації та щорічний звіт щодо виконаних протягом року робіт із сертифікації.
4. Орган сертифікації:
проводить роботи з сертифікації товару відповідно до законодавства у сфері географічних зазначень та традиційних гарантованих особливостей;
розробляє і подає для затвердження Спеціально уповноваженому органу плани контролю з проведення сертифікації для кожного зареєстрованого географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості, щодо якого (якої)  ним укладено договір про сертифікацію, а також вносить до нього зміни;
здійснює заходи по забезпеченню простежуваності документації операторів ринку;
веде облік відомостей про видані, зупинені, скасовані сертифікати;
протягом п’яти днів з дня видачі сертифіката або прийняття відповідного рішення про зупинення чи скасування сертифікатів письмово повідомляє про це Спеціально уповноважений орган та центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів;
 подає звіт щодо виконаних робіт з сертифікації  на запит Спеціально уповноваженого органу або центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів;
 у випадку виявлення істотної невідповідності товару вимогам специфікації негайно інформувати Спеціально уповноважений орган та центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів про те, що оператор ринку не забезпечує відповідність товару вимогам специфікації;
виконує інші функції, передбачені цим Законом.
5. Орган сертифікації виключається з Реєстру органів сертифікації  на підставі рішення Спеціально уповноваженого органу у разі:
звернення органу сертифікації із заявою про виключення його з Реєстру органів сертифікації за власним бажанням;
повторного порушення протягом одного року порядку сертифікації, яке мало наслідком неправомірну видачу сертифіката;
тимчасового припинення дії або скасування атестата про акредитацію;
невідповідності органу сертифікації вимогам, встановленим цим Законом.
6. У разі виключення органу сертифікації з Реєстру органів сертифікації  він зобов’язаний негайно повідомити про це операторів, з якими він уклав договори на проведення сертифікації. Сертифікати, видані таким органом сертифікації, не втрачають чинність до закінчення строку, зазначеного в сертифікаті, а за оператором зберігається попередній статус виробництва, але не більше ніж на строк дії сертифіката, якщо інше не встановлено законодавством.
7. Органи сертифікації підлягають щорічному аудиту Спеціально уповноваженим органом, протягом якого зобов’язані надавати доступ до своєї документації, матеріально-технічної бази та інших об’єктів інфраструктури, що застосовуються в процесі виконання робіт з сертифікації. 

Стаття 48. Контроль за використанням географічних зазначень, традиційних гарантованих особливостей, особливих показників якості. Державний контроль (нагляд) 
1. Контроль за використанням географічних зазначень, традиційних гарантованих особливостей, особливих показників якості та державний контроль (нагляд) за діяльністю операторів ринку і за діяльністю органів сертифікації здійснюється Спеціально уповноваженим органом та  центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів відповідно шляхом здійснення заходів, передбачених цим законом, а також проведення планових та позапланових заходів відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", зокрема, щодо:
  відстежування використання зареєстрованих найменувань на товарах, введених у цивільний оборот, з метою недопущення потрапляння на ринок товарів, що не відповідають відповідним схемам якості;
	перевірки діяльності органів сертифікації;
	вибіркової перевірки діяльності операторів ринку.
2. У разі виявлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, невідповідності товарів вимогам специфікації щодо відповідної схеми якості оператору ринку видається припис щодо усунення порушень вимог законодавства, про що направляється відповідне повідомлення органу сертифікації. Оператор ринку зобов’язаний вжити необхідних заходів для усунення такої невідповідності у строк, встановлений центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.
3. Планові заходи державного контролю здійснюються відповідно до щорічного плану державного контролю.
4. Щорічний план державного контролю на наступний рік розробляється та затверджується центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів до 1 грудня поточного року і може включати щорічний план державного моніторингу.
5. Центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів щороку звітує перед Спеціально уповноваженим органом про стан виконання щорічного плану державного контролю за попередній рік та оприлюднює звіт на своєму офіційному веб-сайті не пізніше 1 березня наступного за звітним року. Додаткові вимоги до щорічного плану та звіту можуть регулюватися нормативно-правовим актом Спеціально уповноваженого органу. 
6. Щорічний звіт повинен містити інформацію про:
1) загальний аналіз результатів державного контролю та внутрішнього аудиту центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, проведених протягом звітного року;
2) характер та кількість встановлених випадків невідповідності товарів специфікаціям щодо схем якості;
3) заходи, вжиті у разі виявлення невідповідності або появи обґрунтованих сумнівів щодо невідповідності товарів специфікаціям щодо схем якості.
7. Для цілей державного контролю в межах даного закону здійснюються лабораторні дослідження (випробування) показників якості, фізичних, хімічних, органолептичних характеристик товару, які проводяться акредитованими лабораторіями. 
8. Для цілей державного контролю використовуються методи (методики) відбору зразків та їх простих та/або лабораторних досліджень (випробувань), встановлені нормативно-правовими актами, а в разі їх відсутності - національними стандартами України. За їх відсутності застосовуються методи (методики) відбору зразків та їх простих та/або лабораторних досліджень (випробувань), встановлені відповідними міжнародними організаціями, членом яких є Україна, або Європейським Союзом.

Стаття 49. Повноваження посадових осіб, які здійснюють державний контроль (нагляд) 
1. Посадові особи, які здійснюють державний контроль (нагляд) у сфері дії цього закону, з метою виконання покладених на них завдань у межах їхніх повноважень мають право:
безперешкодно відвідувати об’єкти перевірки, одержувати необхідну для здійснення державного контролю (нагляду) інформацію, документацію, зразки сировини, інших матеріалів та готової продукції для проведення лабораторних досліджень;
видавати приписи щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері схем якості;
видавати розпорядчі акти (постанови, рішення) про відкликання та/або вилучення товарів, що не відповідають вимогам законодавства в сфері схем якості та специфікації товару, якщо вони маркована національним символом, наведеним будь-якими мовами.

РОЗДІЛ Х
 ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ПОРУШЕННЯ ЗАКОНУ
Стаття 50. Порушення прав, що випливають з реєстрації географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості 
1. Будь-яке посягання на права, що випливають із реєстрації географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості, тягне за собою відповідальність згідно із законом.  На вимогу будь-якої особи, яка має право використовувати географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості, або органу державної влади таке порушення повинно бути припинене, а порушник відшкодовує заподіяну шкоду в судовому порядку.
Відшкодування шкоди за вибором позивача, що звернувся за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, може бути замінено виплатою компенсації в розмірі від 10 до 500 мінімальних заробітних плат, що визначається судом в залежності від характеру порушення.  
2. Суд також може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої на користь позивача. Сума штрафу передається у встановленому порядку до Державного бюджету України. 
3. Особа, яка має право використовувати географічне зазначення або традиційну гарантовану особливість, або орган державної влади має право вимагати вилучення з обігу і знищення за рахунок порушника товарів, упаковок, етикеток, на яких розміщене найменування, що охороняється згідно схеми якості і/або що містять національний символ без належних правових підстав. 

Стаття 51. Відповідальність за порушення законодавства у сфері схем якості
1. Оператори ринку, які реалізують товар, маркований із використанням географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості, або введений в цивільний оборот із використанням географічного зазначення або традиційної гарантованої особливості, несуть відповідальність за такі правопорушення:
1) введення в обіг або реалізація товарів, щодо яких не одержано сертифікат, що засвідчує відповідність товару вимогам специфікації тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі восьми мінімальних заробітних плат, а на фізичних осіб-підприємців – у розмірі п’яти мінімальних заробітних плат;
2) застосування національного символу по відношенню до незареєстрованого географічного зазначення, традиційної гарантованої особливості, або застосування символу, схожого до ступеню змішування із національним символом по відношенню до незареєстрованого географічного зазначення, традиційної гарантованої особливості, 
або застосування особливого показника якості без набуття права на таке застосування в передбаченому цим законом порядку тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі п’яти мінімальних заробітних плат, 
а на фізичних осіб-підприємців – у розмірі трьох мінімальних заробітних плат;
3) ненадання, несвоєчасне надання або надання недостовірної інформації про товари, що вводиться в обіг із застосуванням схеми якості тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі п’яти мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб-підприємців – у розмірі трьох мінімальних заробітних плат;
4)  відмова в допуску посадової особи центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів або його територіального органу до здійснення державного контролю з підстав, не передбачених законом, або інше перешкоджання її законній діяльності тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі десяти мінімальних заробітних плат, 
на фізичних осіб - підприємців – у розмірі семи мінімальних заробітних плат;
5) невиконання, несвоєчасне виконання законних вимог (приписів) посадової особи центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, його територіального органу щодо усунення порушень цього Закону тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі восьми мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб-підприємців – у розмірі п’яти мінімальних заробітних плат.
2. Органи сертифікації несуть відповідальність за такі правопорушення:
1) невиконання, несвоєчасне виконання законних вимог (приписів, розпорядчих актів) щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері схем якості тягне за собою накладення штрафу в розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
2) ненадання, несвоєчасне надання або надання недостовірної інформації, передбаченої цим Законом, або звіту про видані ними сертифікати тягне за собою накладення штрафу у розмірі п’яти мінімальних заробітних плат;
3) порушення вимог цього Закону щодо сертифікації товару вимогам специфікації, яке мало наслідком неправомірну видачу сертифіката тягне за собою накладення штрафу в розмірі шістнадцяти мінімальних заробітних плат;
4) повторне порушення вимог цього Закону щодо сертифікації товару вимогам специфікації, яке мало наслідком неправомірну видачу сертифіката тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти чотирьох мінімальних заробітних плат.

РОЗДІЛ XІ
 ПЕРЕХІДНІ ТА ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ
1.  Цей Закон набирає чинності з моменту його опублікування
2.  До приведення інших законів у відповідність з нормами цього Закону вони діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
3. Кабінету Міністрів України протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом:
подати Верховній Раді України пропозиції щодо внесення змін до законів України, що випливають з цього Закону;
забезпечити розробку нормативно-правових актів, передбачених цим Законом, привести у відповідність з цим Законом свої нормативно-правові акти;
забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.
4. Внести до Закону України “Про правову охорону географічних зазначень”» від 16.06.1999 № 752-XIV (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1999, № 32, ст.267) такі зміни: 
Доповнити частину тринадцяту статті 11 Закону новим абзацом наступного змісту:
В разі, що заперечення стосується назви, яка позначає транскордонне географічне місце, а заявка подана декількома заявниками спільно, процедура заперечення проводиться в країні походження кожного заявника, а заявники зобов’язані забезпечити подання документів, які стосуються заперечення та результатів його розглядув кожній країні, до матеріалів заявки.  
5. Доповнити Кодекс України про адміністративні правопорушення (Відомості Верховної Ради Української РСР (ВВР) 1984, додаток до № 51, ст.1122) статтею 156-5 наступного змісту: 

Стаття 156-5. Порушення законодавства щодо використання географічних зазначень, традиційних гарантованих особливостей та інших схем якості

1. Введення оператором ринку в обіг або реалізація товарів, щодо яких не одержано сертифікат, що засвідчує відповідність товару із географічним зазначенням або традиційною гарантованою особливістю, вимогам специфікації товару – тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі восьми мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб-підприємців – у розмірі п’яти мінімальних заробітних плат.
2. Застосування національного символу по відношенню до незареєстрованого географічного зазначення, традиційної гарантованої особливості, або застосування символу, схожого до ступеню змішування із національним символом по відношенню до незареєстрованого географічного зазначення, традиційної гарантованої особливості, або застосування особливого показника якості без набуття права на таке застосування в передбаченому цим законом порядку – тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі п’яти мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб-підприємців – у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.
3. Ненадання, несвоєчасне надання або надання недостовірної інформації оператором ринку про товари, що вводиться в обіг із застосуванням схеми якості – тягнуть за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі п’яти мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб-підприємців – у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.
4. Відмова в допуску посадової особи центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів або його територіального органу до здійснення державного контролю з підстав, не передбачених законом, або інше перешкоджання її законній діяльності – тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі десяти мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб- підприємців – у розмірі семи мінімальних заробітних плат.
5. Невиконання, несвоєчасне виконання законних вимог (приписів) посадової особи центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, його територіального органу щод усунення порушень цього Закону – тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб у розмірі восьми мінімальних заробітних плат, на фізичних осіб-підприємців – у розмірі п’яти мінімальних заробітних плат.
6. Невиконання, несвоєчасне виконання органом сертифікації законних вимог (приписів, розпорядчих актів) щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері схем якості – тягне за собою накладення штрафу в розмірі восьми мінімальних заробітних плат.
7. Ненадання, несвоєчасне надання або надання недостовірної інформації органом сертифікації, передбаченої законом, або звіту про видані ними сертифікати – тягне за собою накладення штрафу у розмірі п’яти мінімальних заробітних плат.
8. Порушення вимог цього Закону щодо сертифікації товару на відповідність вимогам специфікації товару щодо схеми якості, яке мало наслідком неправомірну видачу сертифіката – тягне за собою накладення штрафу в розмірі шістнадцяти мінімальних заробітних плат.
9. Повторне порушення вимог цього Закону щодо сертифікації товару на відповідність вимогам специфікації товару щодо схеми якості, яке мало наслідком неправомірну видачу сертифіката – тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти чотирьох мінімальних заробітних плат.
____________________________________________