Порівняльна таблиця
до проекту Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо скасування інституту права постійного користування земельними ділянками»

Зміст положення (норми)
чинного законодавства	Зміст відповідного положення (норми)
запропонованого проекту акта	
Земельний кодекс України	
Стаття 6. Повноваження Верховної Ради України в галузі земельних відносин
До повноважень Верховної Ради України в галузі земельних відносин належить:
а) прийняття законів у галузі регулювання земельних відносин;
б) визначення засад державної політики в галузі використання та охорони земель;
в) затвердження загальнодержавних програм щодо використання та охорони земель;
г) встановлення і зміна меж районів і міст;
ґ) погодження питань, пов'язаних із зміною цільового призначення особливо цінних земель державної та комунальної власності, припиненням права постійного користування ними відповідно до цього Кодексу;
д) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до Конституції України.	Стаття 6. Повноваження Верховної Ради України в галузі земельних відносин
До повноважень Верховної Ради України в галузі земельних відносин належить:
а) прийняття законів у галузі регулювання земельних відносин;
б) визначення засад державної політики в галузі використання та охорони земель;
в) затвердження загальнодержавних програм щодо використання та охорони земель;
г) встановлення і зміна меж районів і міст;
ґ) погодження питань, пов'язаних із зміною цільового призначення особливо цінних земель державної та комунальної власності, припиненням права оперативного управління, господарського відання на них відповідно до цього Кодексу;
д) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до Конституції України.	
Стаття 24. Земельні ділянки державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій
1. Державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
2. Державні і комунальні сільськогосподарські підприємства, установи і організації можуть орендувати земельні ділянки, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб.
3. У разі ліквідації державного чи комунального підприємства, установи, організації землі, які перебувають у їх постійному користуванні, за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування переводяться до земель запасу або надаються іншим громадянам та юридичним особам для використання за їх цільовим призначенням, а договори оренди земельних ділянок припиняються.	статтю виключити	
Стаття 25. Приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій
…
4. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд).
…
7. При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які перебували у постійному користуванні державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, за винятком земель, що залишаються у державній та комунальній власності. Загальний розмір обчисленої для приватизації площі сільськогосподарських угідь поділяється на загальну кількість осіб, зазначених у частині першій цієї статті.
…
10. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.	Стаття 25. Приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій
…
4. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд).
…
7. При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які перебували у . користуванні державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, за винятком земель, що залишаються у державній та комунальній власності. Загальний розмір обчисленої для приватизації площі сільськогосподарських угідь поділяється на загальну кількість осіб, зазначених у частині першій цієї статті.
…
10. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.
	
Стаття 42. Земельні ділянки багатоквартирних будинків
1. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.
2. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

3. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

4. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.
5. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.	Стаття 42. Земельні ділянки багатоквартирних будинків
1. Земельні ділянки державної або комунальної власності, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в оперативне управління, господарське відання державним та комунальним підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.
2. Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

3. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

4. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.
5. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.	
Стаття 57. Використання земель лісогосподарського призначення
1. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
2. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.	Стаття 57. Використання земель лісогосподарського призначення
1. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у господарське відання спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
2. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.	
Стаття 59. Право на землі водного фонду
…
3. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування:
а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо;
б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об'єктами портової інфраструктури;
в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури.
…	Стаття 59. Право на землі водного фонду
…
3. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у господарське відання:
а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо;
б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об'єктами портової інфраструктури;
в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури.
…	
Глава відсутня	Глава 14-1
Права оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки	
стаття відсутня	Стаття 91-1. Права оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки
1. Право господарського відання земельною ділянкою - це право володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. 

2. Право оперативного управління земельною ділянкою - це право володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, для здійснення некомерційної господарської діяльності, без встановлення строку.

3. Для цілей цього Кодексу права господарського відання, оперативного управління вважаються правами користування земельною ділянкою.
	
стаття відсутня	Стаття 91-2. Суб’єкти прав оперативного управління, господарського відання щодо земельних ділянок
1. Право оперативного управління земельними ділянками державної та комунальної власності набувають:
а) органи державної влади; 
б) органи місцевого самоврядування; 
в) державні та комунальні установи та заклади, які здійснюють некомерційну діяльність.
2. Право господарського відання щодо земельних ділянок державної та комунальної власності набувають:
а) державні підприємства;
б) комунальні підприємства;
в) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".
3. Забороняється передача земельних ділянок державної та комунальної власності державним і комунальним підприємствам на праві господарського відання для:
ведення товарного сільськогосподарського виробництва не допускається (крім земельних ділянок для будівництва, капітального ремонту, реконструкції, обслуговування сільськогосподарських будівель, споруд);
будівництва будівель, споруд (крім будівель, споруд, будівництва яких здійснюється виключно за кошти державного, місцевих бюджетів, а також коштів державного, комунального підприємства).	
стаття відсутня	Стаття 91-3. Набуття та реалізація прав оперативного управління, господарського відання щодо земельних ділянок
1. Право оперативного управління, господарського відання щодо земельних ділянок набувається шляхом:
а) передачі таких земельних ділянок органами виконавчої влади, місцевого самоврядування в порядку, визначеному статтею 123 цього Кодексу;
б) придбання земельних ділянок у державну або комунальну власність державними або комунальними підприємствами, установами, організаціями, казенними підприємствами;
2. Здійснюючи право оперативного управління, господарського відання щодо земельних ділянок, суб’єкт такого права володіє, користується та розпоряджається земельними ділянками в обсязі, визначеному статтею 90 цього Кодексу, з такими особливостями:
а) відчуження, застава земельних ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, до сфери управління якого належить відповідний суб’єкт;
б) земельні ділянки, які використовуються на праві оперативного управління, а також земельні ділянки лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення не можуть бути відчужені, передані у заставу, на них не може бути звернене стягнення;
в) земельні ділянки не можуть бути предметом міни, дарування, інших форм відчуження, крім купівлі-продажу;
г) земельні ділянки можуть бути відчужені або передані в заставу лише у разі, якщо таке право набуто відповідно до підпункту «б» частини першої цієї статті, а також у випадку відчуження або застави будівель, споруд, інших об’єктів нерухомого майна, які розташовані на таких земельних ділянках;
ґ) земельні ділянки не можуть бути передані у користування за іншими договорами, ніж договір оренди землі (крім встановлення земельних сервітутів);
3. Відчуження прав оперативного управління, господарського відання щодо земельних ділянок не допускається.
4. Суб’єкти прав оперативного управління, господарського відання зобов’язані дотримуватись обов’язків, передбачених статтею 91 цього Кодексу.
5. Особливості здійснення прав оперативного управління, господарського відання щодо земельних ділянок певних категорій встановлюється цим Кодексом, Законом України «Про оренду землі».
6. Земельні ділянки, які набуваються державними підприємствами, установами, організаціями, казенними підприємствами за цивільно-правовими договорами та іншими правочинами, які передбачають перехід права власності на земельні ділянки, є державною власністю.
Земельні ділянки, які набуваються комунальними підприємствами, установами, організаціями за цивільно-правовими договорами та іншими правочинами, які передбачають перехід права власності на земельні ділянки, є комунальною власністю.	
Стаття 92. Право постійного користування земельною ділянкою
1. Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
2. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:
а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;
б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації;
в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;
г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування";
ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності;
д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
3. Право постійного користування земельними ділянками може вноситися державою до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту, утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".	Виключити
	
Стаття 116. Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності
…
5. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Абзац відсутній	Стаття 116. Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності
…
5. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Земельні ділянки, які використовуються на праві оперативного управління чи господарського відання, передаються в оренду суб’єктами такого права без припинення права оперативного управління, господарського відання.	
Стаття 117. Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи земельних ділянок комунальної власності у державну власність
1. Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.
На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
…
2. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об’єктів у комунальну власність.
3. До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у державну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об'єктів у державну власність.	Стаття 117. Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи земельних ділянок комунальної власності у державну власність
1. Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до статті 122 цього Кодексу.
У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.
На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
…
2. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають в оперативному управлінні, господарському віданні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об’єктів у комунальну власність.
3. До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у державну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у в оперативному управлінні, господарському віданні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об'єктів у державну власність.	
Стаття 118. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами
…
3. Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
…	Стаття 118. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами
…
3. Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
…	
стаття відсутня	Стаття 120-1. Перехід прав оперативного управління, господарського відання щодо земельних ділянок від однієї особи до іншої

1. У разі припинення державного чи комунального підприємства, установи або організації шляхом злиття з іншим державним чи комунальним підприємством, установою або організацією, право оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки, яке належить юридичній особі, яка припиняється, переходить до юридичної особи, утвореної у результаті злиття.
2. У разі припинення державного чи комунального підприємства, установи або організації шляхом приєднання до іншого державного чи комунального підприємства, установи або організації, право оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки юридичної особи, що припиняється, переходить до юридичної особи, до якої вона приєднана.
3. У разі припинення державного чи комунального підприємства, установи або організації шляхом поділу на декілька державних чи комунальних підприємств, установ або організацій, право оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки переходить до останніх відповідно до розподільчого балансу. Розподільчий баланс, затверджений у встановленому порядку, із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок, є підставою для здійснення державної реєстрації права оперативного управління, господарського відання щодо земельних ділянок юридичних осіб, утворених у результаті поділу.
4. У разі перетворення державного підприємства, установи чи організації на комунальне підприємство, установу, організацію, або перетворення комунального підприємства, установи, організації на державне підприємство, установу, організацію, право оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки переходить до юридичної особи, утвореної внаслідок перетворення.
5. У разі перетворення державного або комунального підприємства, якому належить право господарського відання на земельну ділянку, на державну або комунальну установу, організацію, казенного підприємства, земельна ділянка переходить до неї на праві оперативного управління.
6. У разі перетворення державної або комунальної установи, організації, казенного підприємства, якому належить право оперативного управління на земельну ділянку, на державне або комунальне підприємство, земельна ділянка переходить до нього на праві господарського відання.
7. У разі перетворення державного чи комунального підприємства, установи або організації на юридичну особу іншої організаційно-правової форми, яка згідно із статтею 91-2 цього Кодексу не може мати на праві оперативного управління, господарського відання земельні ділянки, зазначене право підлягає переоформленню на право оренди строком на 50 років. Правонаступник державного чи комунального підприємства, установи чи організації зобов’язаний звернутись до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу,  із заявою про переоформлення права оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки на право її оренди протягом 6 місяців з дня здійснення державної реєстрації такої юридичної особи.
До здійснення державної реєстрації права оренди правонаступника державного чи комунального підприємства, установи чи організації на земельну ділянку, право оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки зберігається за вказаною юридичною особою, але не більше року з дня здійснення державної реєстрації такої юридичної особи.
У разі, якщо протягом року з дня здійснення державної реєстрації правонаступника державного чи комунального підприємства, установи чи організації, право оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки не переоформлено на право оренди з вини зазначеної юридичної особи, таке право припиняється у судовому порядку за позовом органу, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.
Рішення про переоформлення права оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки на право її оренди приймається органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Переоформлення вказаного права здійснюється у порядку, визначеному статтею 123 цього Кодексу.
Рішення про переоформлення права оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки на право її оренди припиняє право оперативного управління, господарського відання на зазначену земельну ділянку.
	
Стаття 123. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування

1. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:
надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
формування нової земельної ділянки (крім поділу та об’єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об’єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

…
11. У разі надання земельних ділянок державної власності у постійне користування підприємствам, установам, організаціям комунальної власності одночасно здійснюється передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність і навпаки.
…	Стаття 123. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування (у тому числі на правах оперативного управління, господарського відання) 
1. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Земельні ділянки, які використовуються на праві оперативного управління чи господарського відання, передаються в оренду суб’єктами такого права без припинення права оперативного управління, господарського відання.
Рішення зазначених органів (суб’єктів) приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:
надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;
формування нової земельної ділянки (крім поділу та об’єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об’єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 91-2 цього Кодексу, лише на праві оперативного управління, господарського відання (крім випадків, коли державі або територіальній громаді належить лише окрема частка у праві власності на об’єкт нерухомого майна).
…
11. У разі надання земельних ділянок державної власності в оперативне управління, господарське відання підприємствам, установам, організаціям комунальної власності одночасно здійснюється передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність і навпаки.
…	
Стаття 125. Виникнення права на земельну ділянку
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.	Стаття 125. Виникнення права на земельну ділянку
Право власності на земельну ділянку, а також права оперативного управління, господарського відання, оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, сервітуту виникають з моменту державної реєстрації цих прав.	
Стаття 128. Порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам
1. Продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, здійснюється державними органами приватизації у порядку, що затверджує Кабінет Міністрів України.
Особливості продажу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом.

2. Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
До заяви (клопотання) додаються:
а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);
б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.
3. Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

5. Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:
а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;
б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;
в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;
г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;
ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
пункт відсутній

6. Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, здійснюється відповідно до порядку, визначеного частиною першою цієї статті.
7. Договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню. Документ про оплату або про сплату першого платежу (у разі продажу земельної ділянки з розстроченням платежу) є підставою для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та її державної реєстрації.
8. Ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб’єктами господарювання, які є суб’єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Ціна земельної ділянки площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд визначається за нормативною грошовою оцінкою, вказаною в технічній документації. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.

Сума авансового внеску зараховується до ціни продажу земельної ділянки. У разі відмови покупця від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки сума авансового внеску не повертається.

9. Розрахунки за придбання земельної ділянки можуть здійснюватися з розстроченням платежу за згодою сторін, але не більше ніж на п'ять років. Порядок здійснення розрахунків з розстроченням платежу визначається Кабінетом Міністрів України.
10. Рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді.
11. Кошти, отримані від продажу земельних ділянок державної або комунальної власності, зараховуються органами державної влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування відповідно до державного та/або місцевих бюджетів у порядку, визначеному законом.	Стаття 128. Порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам поза процедурою земельних торгів
1. Продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної  та комунальної власності (крім  земельних ділянок, які перебувають у господарському віданні та земельних ділянок державної власності, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації), провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, здійснюється державними органами приватизації у порядку, що затверджує Кабінет Міністрів України.
Особливості продажу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом.
Продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної та комунальної власності, які перебувають у господарському віданні, здійснюється суб’єктом права господарського відання за погодженням з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, до сфери управління якого належить такий суб’єкт, а для земельних ділянок, які перебувають у господарському віданні суб’єктів, що належать до сфери управління Національної академії наук України, національних галузевих академій наук – за погодженням з президією відповідної академії наук.
2. Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до суб’єкта, визначеного частиною першою цієї статті. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:
а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);
б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

3. Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування або суб’єкт права господарського відання у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо земельна ділянка не сформована як об’єкт цивільних прав) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
Суб’єкт права господарського відання земельною ділянкою розглядає заяву (клопотання) та в разі її підтримки звертається із клопотанням про погодження продажу земельної ділянки до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого він належить, а суб’єкт, що належать до сфери управління Національної академії наук України, національних галузевих академій наук – за до президії відповідної академії наук..
5. Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:
а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;
б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;
в) якщо щодо суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;
г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;
ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки;
д) відмова органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, президії Національної академії наук України, національних галузевих академій наук у погодженні продажу земельної ділянки суб’єктом права господарського відання.
6. Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Укладання договорів купівлі-продажу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, здійснюється відповідно до порядку, визначеного частиною першою цієї статті.
7. Договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню. Документ про оплату або про сплату першого платежу (у разі продажу земельної ділянки з розстроченням платежу) є підставою для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та її державної реєстрації.

8. Ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб’єктами господарювання, які є суб’єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, а у разі перебування земельної ділянки на праві господарського відання – суб’єкта такого права. Ціна земельної ділянки площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд визначається за нормативною грошовою оцінкою, вказаною в технічній документації. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.
Сума авансового внеску зараховується до ціни продажу земельної ділянки. У разі відмови покупця від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки сума авансового внеску не повертається.
9. Розрахунки за придбання земельної ділянки можуть здійснюватися з розстроченням платежу за згодою сторін, але не більше ніж на п'ять років. Порядок здійснення розрахунків з розстроченням платежу визначається Кабінетом Міністрів України.
10. Рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді.
11. Кошти, отримані від продажу земельних ділянок державної або комунальної власності використовуються відповідно до бюджетного законодавства.	
Стаття 134. Обов'язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах)
1. Земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
2. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі:
…
абзац відсутній	Стаття 134. Обов'язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах)
1. Земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
2. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі:
…
переоформлення прав постійного користування землею на право оренди землі, а також передачі в оренду або викупу земельної ділянки відповідно до пункту 22 Розділу Х «Перехідні положення» цього Кодексу.
Норми цієї частини не поширюються на випадки продажу, передачі в оренду земельних ділянок особами, які використовують земельні ділянки на праві оперативного управління, господарського відання (крім продажу та передачі у користування земельної ділянки власнику розташованої на ній будівлі (споруди).	
Стаття 135. Земельні торги
…
3. Організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, або державний виконавець у разі виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.

…
	Стаття 135. Земельні торги
…
3. Організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, суб’єкт права оперативного управління, господарського відання на земельну ділянку у разі проведення аукціону з набуття прав власності, оренди землі, або державний виконавець у разі виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.
…
	
Стаття 141. Підстави припинення права користування земельною ділянкою
Підставами припинення права користування земельною ділянкою є:
а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;
б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;
г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;
ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;
д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;
е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;
є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.	Стаття 141. Підстави припинення права користування земельною ділянкою
Підставами припинення права користування земельною ділянкою є:
виключити

б) вилучення земельної ділянки з господарського відання, оперативного управління у зв’язку з добровільною відмовою від користування та у інших випадках, передбачених цим Кодексом;
в) ліквідація державних чи комунальних підприємств, установ та організацій (щодо прав оперативного управління, господарського відання);
г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;
ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;
д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;
е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;
є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.	
Стаття 142. Добровільна відмова від права власності або права постійного користування земельною ділянкою
1. Припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.
2. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню.
3. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.
4. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.	Стаття 142. Добровільна відмова від права власності земельною ділянкою
1. Припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.
2. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню.
виключити

виключити	
Стаття 144. Порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства
1. У разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складають протокол про порушення та видають особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладають на таку особу адміністративне стягнення та повторно видають вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

2. У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.

3. Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку.	Стаття 144. Порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства
1. У разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складають протокол про порушення та видають особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладають на таку особу адміністративне стягнення та повторно видають вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

2. У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк орган державного контролю за використанням та охороною земель або орган державного контролю за охороною довкілля звертаються до суду з позовом про:
розірвання договору оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки або договору про встановлення земельного сервітуту;
припинення права оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки.
Виключити	
Стаття 148-1. Перехід права власності на земельні ділянки, що перебувають у користуванні
…
2. У разі переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні, від держави до територіальної громади або від територіальної громади до держави до набувача земельної ділянки переходять права та обов’язки власника земельної ділянки за правовідносинами постійного користування нею.
…	Стаття 148-1. Перехід права власності на земельні ділянки, що перебувають у користуванні
…
2. У разі переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває в оперативному управлінні, господарському віданні, від держави до територіальної громади або від територіальної громади до держави до набувача земельної ділянки переходять права та обов’язки власника земельної ділянки за правовідносинами оперативного управління, господарського відання щодо неї.
…	
Стаття 149. Порядок вилучення земельних ділянок
1. Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

2. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
3. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
4. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб.

5. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев’ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:
а) сільськогосподарського використання;
б) ведення водного господарства;
в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.

6. Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.
7. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті.

8. Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, у межах сіл, селищ, міст та за їх межами для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті, а також погоджує вилучення таких земель районними державними адміністраціями на їх території для будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо).

9. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб’єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв’язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

10. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.	Стаття 149. Порядок вилучення земельних ділянок із оперативного управління, господарського відання
1. Земельні ділянки, надані в оперативне управління, господарське відання із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися у зв’язку з добровільною відмовою від користування та для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.
2. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
3. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають в оперативному управлінні, господарському віданні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
4. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають в оперативному управлінні, господарському віданні, для всіх потреб.
5. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев’ятою цієї статті), які перебувають в оперативному управлінні, господарському віданні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:
а) сільськогосподарського використання;
б) ведення водного господарства;
в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.
6. Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають в оперативному управлінні, господарському віданні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.
7. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають в оперативному управлінні, господарському віданні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті.
8. Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають в оперативному управлінні, господарському віданні, у межах сіл, селищ, міст та за їх межами для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті, а також погоджує вилучення таких земель районними державними адміністраціями на їх території для будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо).

9. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності які перебувають в оперативному управлінні, господарському віданні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб’єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв’язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
10. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.	
Стаття 150. Особливо цінні землі та порядок припинення прав на них
1. До особливо цінних земель відносяться:
а) у складі земель сільськогосподарського призначення: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерново-буроземні глибокі і середньо глибокі ґрунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття;
б) торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини;
в) землі, надані в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів;
г) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.
2. Припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах "в" і "г" частини першої цієї статті, з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.
3. Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад.	Стаття 150. Особливо цінні землі та порядок припинення прав на них
1. До особливо цінних земель відносяться:
а) у складі земель сільськогосподарського призначення: чорноземи нееродовані несолонцюваті на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені ґрунти та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерново-буроземні глибокі і середньо глибокі ґрунти; дерново-підзолисті суглинкові ґрунти; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму, дернові глибокі ґрунти Закарпаття;
б) торфовища з глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини;
в) землі, які перебувають у господарському віданні НВАО "Масандра" та підприємств, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів;
г) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.
2. Припинення прав оперативного управління, господарського відання земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пунктах "в" і "г" частини першої цієї статті здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

3. Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад.	
Розділ X 
ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ
…
6. Громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку.
…
15. До набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається:
а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;
б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.
Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом.
Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).
…

8. Сільськогосподарські підприємства, які до введення у дію цього Кодексу уклали з власниками земельних часток (паїв) договори оренди, можуть, за бажанням власників цих часток (паїв), замовити землевпорядній організації виконання землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), видачі їх власникам державних актів на право власності на землю та оплатити виконання таких робіт. Сільськогосподарське підприємство має переважне право на оренду земельних ділянок у таких громадян на строк, що був обумовлений у договорі оренди земельної частки (паю), або, за погодженням сторін, на інший строк.

При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які були передані в оренду із земель державної чи комунальної власності або які на час набрання чинності Земельним кодексом України належали цим підприємствам на праві колективної власності чи перебували у постійному користуванні, за винятком земель, що не підлягають приватизації або залишаються у державній чи комунальній власності відповідно до цього Кодексу.
пункт відсутній	Розділ X 
ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ
…
виключити

…
15. До набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається:
а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;
б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, викупу земельних ділянок, переданих у постійне користування громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, довічного успадковуваного володіння землею.
Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом.
Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).
…
8. Сільськогосподарські підприємства, які до введення у дію цього Кодексу уклали з власниками земельних часток (паїв) договори оренди, можуть, за бажанням власників цих часток (паїв), замовити землевпорядній організації виконання землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), видачі їх власникам державних актів на право власності на землю та оплатити виконання таких робіт. Сільськогосподарське підприємство має переважне право на оренду земельних ділянок у таких громадян на строк, що був обумовлений у договорі оренди земельної частки (паю), або, за погодженням сторін, на інший строк.

При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які були передані в оренду із земель державної чи комунальної власності або які на час набрання чинності Земельним кодексом України належали цим підприємствам на праві колективної власності чи перебували у користуванні, за винятком земель, що не підлягають приватизації або залишаються у державній чи комунальній власності відповідно до цього Кодексу.

22. З дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо права постійного користування земельними ділянками»:
а) державні і комунальні підприємства (у тому числі сільськогосподарські), яким належало право постійного користування земельними ділянками, набувають право господарського відання щодо цих земельних ділянок;
б) державні та комунальні організації (заклади і установи), а також казенні підприємства, яким належало право постійного користування земельними ділянками, набувають право оперативного управління щодо цих земельних ділянок;
в) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи, організації, релігійні організації України, заклади освіти (крім державних і комунальних), а також фізичні особам і юридичні особи, які відповідно до статті 91-2 цього Кодексу не можуть використовувати земельні ділянки на правах  оперативного управління, господарського відання, і яким на момент набрання чинності набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо скасування інституту права постійного користування земельними ділянками» належало право постійного користування земельними ділянками, мають право на переоформлення цього права на право оренди або викуп таких земельних ділянок;
г) фізичні особи, яким належить право успадкованого володіння землею, мають право на переоформлення цього права на право оренди або викуп таких земельних ділянок.
Право постійного користування земельними ділянками, яке на час набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо скасування інституту права постійного користування земельними ділянками» належало особам, зазначеним у підпунктах «в» - «г» цього пункту, зберігається за ними. Використання такого права здійснюється за законодавством, яке регулювало відповідні правовідносини до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо скасування інституту права постійного користування земельними ділянками».
Передачі державним та комунальним підприємствам, установам, організаціям на праві оренди підлягають також земельні ділянки державної та комунальної власності, які належали на праві постійного користування юридичним особам, правонаступниками яких є відповідні державні, комунальні підприємства, установи, організації, але право постійного користування яких не було переоформлено (у тому числі земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у господарському віданні, оперативному управлінні державних, комунальних підприємств, установ, організацій), крім земель, які були передані у користування іншим особам;
У разі переоформлення права постійного користування землею, права довічного успадковуваного володіння на право оренди землі, а також одержання в оренду земельних ділянок відповідно до абзацу сьомого цього пункту:
строк оренди встановлюється у 50 років з дня державної реєстрації права оренди, якщо орендар не ініціює встановлення меншого строку;
розірвання договору оренди та зміна його умов в односторонньому порядку орендодавцем не допускається.
У разі викупу земельної ділянки її покупець має право на розстрочення платежу з виплати ціни земельної ділянки за умови:
обов’язкової сплати покупцем протягом 30 календарних днів після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не менш як 25 відсотків суми договору купівлі-продажу;
встановлення заборони на продаж або інше відчуження та надання у користування покупцем земельної ділянки до повного розрахунку за договором купівлі-продажу.
У разі, якщо у складі земель, що перебувають у постійному користуванні, є землі, які не можуть знаходитися у приватній власності, постійний користувач, володілець земельної ділянки на праві довічного успадкованого володіння нею здійснює поділ земельної ділянки із виділенням частини, на якій розміщені такі землі, в окрему земельну ділянку.
Розрахунок за придбану земельну ділянку здійснюється щорічно, рівними частинами, у місяць, що настає за звітним роком. Покупець має право на дострокове погашення всієї або частини суми ціни продажу земельної ділянки з розстроченням платежу з урахуванням індексу інфляції. Строк розстрочення платежу встановлюється у 30 років, крім випадків, коли покупець ініціює встановлення меншого терміну. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, придбану з розстроченням платежу, може бути здійснена не раніше сплати першого платежу.	
Водний кодекс України	
Стаття 85. Користування землями водного фонду
Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.
У постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.

У тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.
Користування цими ділянками у зазначених цілях здійснюється з урахуванням вимог щодо охорони річок і водойм від забруднення, засмічення та замулення, а також з додержанням правил архітектури планування приміських зон та санітарних вимог у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.	Стаття 85. Користування землями водного фонду
Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.
В оперативне управління, господарське відання землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим державним або комунальним організаціям, іншим державним або комунальним підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.
У тимчасове користування земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Користування цими ділянками у зазначених цілях здійснюється з урахуванням вимог щодо охорони річок і водойм від забруднення, засмічення та замулення, а також з додержанням правил архітектури планування приміських зон та санітарних вимог у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.	
Лісовий кодекс України	
Стаття 1. Поняття про ліс

Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.	Стаття 1. Поняття про ліс

Виключити	
Стаття 14. Права та обов'язки громадян і юридичних осіб, які мають у приватній власності ліси
Громадяни та юридичні особи, які мають у приватній власності ліси, мають право:
1) власності на лісові ресурси та їх використання в порядку, визначеному цим Кодексом;
2) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;
3) продавати або іншим шляхом відчужувати відповідно до закону земельну лісову ділянку;
4) споруджувати в установленому порядку виробничі та інші будівлі й споруди, необхідні для ведення лісового господарства і використання лісових ресурсів.
	Стаття 14. Права та обов'язки громадян і юридичних осіб, які мають у приватній власності ліси
Громадяни та юридичні особи, які мають у приватній власності ліси, мають право:
1) власності на лісові ресурси та їх використання в порядку, визначеному цим Кодексом;
2) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;
3) продавати або іншим шляхом відчужувати відповідно до закону земельну ділянку лісогосподарського призначення;
4) споруджувати в установленому порядку виробничі та інші будівлі й споруди, необхідні для ведення лісового господарства і використання лісових ресурсів.
	
Стаття 15. Припинення права приватної власності на ліси
Право приватної власності на ліси припиняється в разі припинення права власності на земельну лісову ділянку у випадках і в порядку, встановлених законом.
Припинення права власності на ліси в разі добровільної відмови власника від права власності на земельну лісову ділянку на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу в установленому законом порядку.	Стаття 15. Припинення права приватної власності на ліси
Право приватної власності на ліси припиняється в разі припинення права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення у випадках і в порядку, встановлених законом.
Припинення права власності на ліси в разі добровільної відмови власника від права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу в установленому законом порядку.	
Стаття 17. Постійне користування лісами

У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. 
Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.	Стаття 17. Постійне користування лісами

Постійне користування лісами на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку здійснюється спеціалізованими державними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними підприємствами, установами, організаціями, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Постійне користування лісами на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку здійснюється спеціалізованими комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими комунальними підприємствами, установами, організаціями, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Оформлення права постійного користування лісами здійснюється шляхом передачі земельної ділянки під лісами у господарське відання, оперативне управління.
Передача земельних ділянок державної та комунальної власності в оперативне управління, господарське відання спеціалізованим державним та комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, здійснюється в порядку, визначеному Земельним кодексом України.	
Стаття 18. Тимчасове користування лісами

Об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності.

Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року.

Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Довгострокове тимчасове користування лісами приватної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок шляхом укладення між власником лісів та тимчасовим лісокористувачем договору, який підлягає реєстрації в органі виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Короткострокове тимчасове користування лісами для заготівлі другорядних лісових матеріалів, побічних лісових користувань та інших потреб, передбачених цим Кодексом, здійснюється без вилучення земельних ділянок у власника лісів, постійного лісокористувача на підставі спеціального дозволу, що видається власником лісів, постійним лісокористувачем підприємствам, установам, організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам.

Суб'єктами правовідносин тимчасового користування лісами є:

власники лісів або уповноважені ними особи;

підприємства, установи, організації, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Тимчасовий лісокористувач не має права передавати лісові ділянки в тимчасове користування іншим особам.	Стаття 18. Тимчасове користування лісами

Об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності.

Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року.

Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без припинення права оперативного управління, господарського відання щодо земельних ділянок, за договором оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельної ділянки для довгострокового тимчасового користування лісами погоджується з органом управління суб’єктом права оперативного управління, господарського відання ним.

Довгострокове тимчасове користування лісами приватної власності здійснюється шляхом укладення між власником лісів та тимчасовим лісокористувачем договору оренди землі.

Короткострокове тимчасове користування лісами для заготівлі другорядних лісових матеріалів, побічних лісових користувань та інших потреб, передбачених цим Кодексом, здійснюється без вилучення земельних ділянок у власника лісів, постійного лісокористувача на підставі спеціального дозволу, що видається власником лісів, постійним лісокористувачем підприємствам, установам, організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам.
Суб'єктами правовідносин тимчасового користування лісами є:

власники лісів або уповноважені ними особи;

підприємства, установи, організації, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Тимчасовий лісокористувач не має права передавати лісові ділянки в тимчасове користування іншим особам.	
Стаття 22. Припинення права користування лісами
Підставами припинення права постійного користування лісами є:
1) припинення права користування земельною лісовою ділянкою у випадках і порядку, встановлених законом;
2) використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення;
3) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням.
Право тимчасового користування лісами припиняється у випадках, передбачених статтею 78 цього Кодексу для припинення права використання лісових ресурсів.	Стаття 22. Припинення права користування лісами
Підставами припинення права постійного користування лісами є:
1) припинення права користування земельною ділянкою лісогосподарського призначення у випадках і порядку, встановлених законом;
2) використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення;
3) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням.
Право тимчасового користування лісами припиняється у випадках, передбачених статтею 78 цього Кодексу для припинення права використання лісових ресурсів.	
Стаття 23. Лісові сервітути
Лісовий сервітут - право на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною лісовою ділянкою.
Громадяни мають право вільно перебувати в лісах державної та комунальної власності, якщо інше не передбачено законом.
Права власників лісів або лісокористувачів можуть бути обмежені на користь інших заінтересованих осіб на підставі закону, договорів, заповіту або за рішенням суду.
Установлення лісового сервітуту не веде до позбавлення власника земельної лісової ділянки, щодо якої встановлений лісовий сервітут, права володіння, користування та розпоряджання нею, а користувача - володіння, користування.
Лісовий сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника лісів або користувача земельної лісової ділянки, щодо якої він установлений.

Положення Цивільного та Земельного кодексів України застосовуються до лісових сервітутів у частині, що не суперечить вимогам цього Кодексу.	Стаття 23. Лісові сервітути
Лісовий сервітут - право на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою лісогосподарського призначення.
Громадяни мають право вільно перебувати в лісах державної та комунальної власності, якщо інше не передбачено законом.
Права власників лісів або лісокористувачів можуть бути обмежені на користь інших заінтересованих осіб на підставі закону, договорів, заповіту або за рішенням суду.
Установлення лісового сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки лісогосподарського призначення, щодо якої встановлений лісовий сервітут, права володіння, користування та розпоряджання нею, а користувача - володіння, користування.
Лісовий сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника лісів або користувача земельної ділянки лісогосподарського призначення, щодо якої він установлений.

Положення Цивільного та Земельного кодексів України застосовуються до лісових сервітутів у частині, що не суперечить вимогам цього Кодексу.	
Стаття 27. Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин
Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин:
…
5) передає у власність, надає у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності;
…	Стаття 27. Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин
Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин:
…
виключити
…	
Стаття 30. Повноваження Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних рад у сфері лісових відносин

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні ради у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території:
…
3) передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад, власності територіальних громад міст Києва і Севастополя та припиняють права користування ними;
…	Стаття 30. Повноваження Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних рад у сфері лісових відносин
Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні ради у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території:
…

виключити
…	
Стаття 31. Повноваження Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері лісових відносин

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території:
…
4) передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; 
…	Стаття 31. Повноваження Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері лісових відносин

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території:
…
виключити
…	
Стаття 33. Повноваження сільських, селищних, міських рад у сфері лісових відносин

Сільські, селищні, міські ради у сфері лісових відносин на відповідній території:

1) передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, міст і припиняють права користування ними;
…	Стаття 33. Повноваження сільських, селищних, міських рад у сфері лісових відносин

Сільські, селищні, міські ради у сфері лісових відносин на відповідній території:

виключити
…	
Стаття 52. Документація державного лісового кадастру

Документація державного лісового кадастру ведеться органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, на основі державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та обліку лісів окремо по власниках лісів і постійних лісокористувачах на підставі:

1) матеріалів лісовпорядкування;

2) рішень про передачу у власність, надання в постійне користування земельних лісових ділянок, їх вилучення (викуп), зміну поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій;

3) актів огляду місць заготівлі деревини, інших продуктів лісу та використання корисних властивостей лісів;

4) актів технічного приймання лісових культур;

5) актів переведення не вкритих лісовою рослинністю земель у вкриті лісовою рослинністю землі;

6) актів обстеження в разі зміни категорій земель у результаті господарської діяльності, стихійних явищ та інших факторів.

Документація державного лісового кадастру може уточнюватися під час проведення чергового лісовпорядкування та державного обліку лісів України.	Стаття 52. Документація державного лісового кадастру

Документація державного лісового кадастру ведеться органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, на основі державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та обліку лісів окремо по власниках лісів і постійних лісокористувачах на підставі:

1) матеріалів лісовпорядкування;

2) рішень про передачу у власність, надання в користування земельних лісових ділянок, припинення прав на них, зміну поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій;

3) актів огляду місць заготівлі деревини, інших продуктів лісу та використання корисних властивостей лісів;

4) актів технічного приймання лісових культур;

5) актів переведення не вкритих лісовою рослинністю земель у вкриті лісовою рослинністю землі;

6) актів обстеження в разі зміни категорій земель у результаті господарської діяльності, стихійних явищ та інших факторів.

Документація державного лісового кадастру може уточнюватися під час проведення чергового лісовпорядкування та державного обліку лісів України.	
Глава 11
ЗМІНА ЦІЛЬОВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ ЗЕМЕЛЬНИХ ЛІСОВИХ ДІЛЯНОК, ВИЗНАЧЕННЯ МІСЦЬ БУДІВНИЦТВА ОБ'ЄКТІВ, ЩО ВПЛИВАЮТЬ НА СТАН І ВІДТВОРЕННЯ ЛІСІВ	Глава 11
ЗМІНА ЦІЛЬОВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ ЗЕМЕЛЬНИХ ДІЛЯНОК ЛІСОГОСПОДАРСЬКОГО ПРИЗНАЧЕННЯ, ВИЗНАЧЕННЯ МІСЦЬ БУДІВНИЦТВА ОБ'ЄКТІВ, ЩО ВПЛИВАЮТЬ НА СТАН І ВІДТВОРЕННЯ ЛІСІВ	
Стаття 57. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями.	Стаття 57. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування в порядку, визначному Земельним кодексом України.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями.	
Стаття 58. Вирішення питань про збереження або вирубування дерев і чагарників у разі зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства
У разі зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, органи, що приймають таке рішення, одночасно вирішують питання про збереження або вирубування дерев і чагарників та про порядок використання одержаної при цьому деревини.
Підприємства, установи, організації і громадяни, яким передаються у власність або надаються в користування земельні лісові ділянки без права вирубування дерев і чагарників, зобов'язані забезпечити їх збереження і догляд за ними.
У разі виникнення додаткової потреби у вирубуванні дерев і чагарників на земельних лісових ділянках, що передані у власність або надані в користування без права вирубування, питання про вирубування дерев і чагарників та порядок використання заготовленої при цьому деревини вирішується органом, який прийняв рішення про передачу у власність або надання в користування земельної ділянки.

Рішення про вирубування дерев і чагарників приймається за погодженням з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями. У разі прийняття рішення щодо вирубування дерев і чагарників обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.	Стаття 58. Вирішення питань про збереження або вирубування дерев і чагарників у разі зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства
У разі зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, органи, що приймають таке рішення, одночасно вирішують питання про збереження або вирубування дерев і чагарників та про порядок використання одержаної при цьому деревини.
Підприємства, установи, організації і громадяни, яким передаються у власність або надаються в користування земельні ділянки лісогосподарського призначення без права вирубування дерев і чагарників, зобов'язані забезпечити їх збереження і догляд за ними.
У разі виникнення додаткової потреби у вирубуванні дерев і чагарників на земельних ділянок лісогосподарського призначення, що передані у власність або надані в користування без права вирубування, питання про вирубування дерев і чагарників та порядок використання заготовленої при цьому деревини вирішується органом, який прийняв рішення про передачу у власність або надання в користування земельної ділянки.
Рішення про вирубування дерев і чагарників приймається за погодженням з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями. У разі прийняття рішення щодо вирубування дерев і чагарників обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.	
Стаття 59. Особливості використання земельних лісових ділянок для цілей, пов'язаних із веденням лісового господарства
Переведення земельних лісових ділянок до нелісових земель у цілях, пов'язаних з веденням лісового господарства, здійснюється без їх вилучення у постійного лісокористувача з дозволу органу виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями. У разі прийняття рішення про переведення земельних лісових ділянок до нелісових земель у цілях, пов'язаних із веденням лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.	Стаття 59. Особливості використання земельних ділянок лісогосподарського призначення для цілей, пов'язаних із веденням лісового господарства
Переведення земельних ділянок лісогосподарського призначення до нелісових земель у цілях, пов'язаних з веденням лісового господарства, здійснюється без припинення прав оперативного управління, господарського відання щодо земельних ділянок, з дозволу органу виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями. У разі прийняття рішення про переведення земельних ділянок лісогосподарського призначення до нелісових земель у цілях, пов'язаних із веденням лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.	
Стаття 61. Використання земельних лісових ділянок для розташування підприємств, споруд та інших об’єктів, що шкідливо впливають на стан і відтворення лісів

Використання земельних лісових ділянок для розташування підприємств, споруд та інших об’єктів, що шкідливо впливають на стан і відтворення лісів, здійснюється після надання таких ділянок для зазначених цілей у порядку, встановленому Земельним кодексом України.	Стаття 61. Використання земельних ділянок лісогосподарського призначення для розташування підприємств, споруд та інших об’єктів, що шкідливо впливають на стан і відтворення лісів
Використання земельних ділянок лісогосподарського призначення для розташування підприємств, споруд та інших об’єктів, що шкідливо впливають на стан і відтворення лісів, здійснюється після надання таких ділянок для зазначених цілей у порядку, встановленому Земельним кодексом України.	
Стаття 62. Використання земельних лісових ділянок для видобування корисних копалин, прокладання кабельних ліній, трубопроводів та інших комунікацій, здійснення бурових, підривних та інших робіт, не пов'язаних з веденням лісового господарства
Використання земельних лісових ділянок для видобування корисних копалин (крім видобування корисних копалин місцевого значення для власних потреб), прокладання кабельних ліній, трубопроводів та інших комунікацій, здійснення бурових, підривних та інших робіт, не пов’язаних із веденням лісового господарства, здійснюється після надання таких ділянок для зазначених цілей у порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Використання земельних лісових ділянок для видобування корисних копалин місцевого значення для власних потреб проводиться відповідно до Кодексу України «Про надра».
Зазначені роботи повинні вестися способами і методами, що не призводять до погіршення протипожежного і санітарного стану лісів та умов їх відтворення.	Стаття 62. Використання земельних ділянок лісогосподарського призначення для видобування корисних копалин, прокладання кабельних ліній, трубопроводів та інших комунікацій, здійснення бурових, підривних та інших робіт, не пов'язаних з веденням лісового господарства
Використання земельних ділянок лісогосподарського призначення для видобування корисних копалин (крім видобування корисних копалин місцевого значення для власних потреб), прокладання кабельних ліній, трубопроводів та інших комунікацій, здійснення бурових, підривних та інших робіт, не пов’язаних із веденням лісового господарства, здійснюється після надання таких ділянок для зазначених цілей у порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Використання земельних ділянок лісогосподарського призначення для видобування корисних копалин місцевого значення для власних потреб проводиться відповідно до Кодексу України «Про надра».
Зазначені роботи повинні вестися способами і методами, що не призводять до погіршення протипожежного і санітарного стану лісів та умов їх відтворення.	
Стаття 106. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок лісогосподарського призначення, інших земельних лісових ділянок
Самовільно зайняті земельні ділянки лісогосподарського призначення, інші земельні лісові ділянки підлягають поверненню за їх належністю без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування ними.
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок лісогосподарського призначення, інших земельних лісових ділянок здійснюється в порядку, встановленому Земельним кодексом України.	Стаття 106. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок лісогосподарського призначення

Самовільно зайняті земельні ділянки лісогосподарського призначення підлягають поверненню за їх належністю без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування ними.
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок лісогосподарського призначення здійснюється в порядку, встановленому Земельним кодексом України.	
Розділ VIII 
ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ
…
5. До одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
…	Розділ VIII 
ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ
…
5. До здійснення державної реєстрації права господарського відання, оперативного управління земельними лісовими ділянками державних та комунальних лісогосподарських підприємств, яке набуто до набрання чинності цим Кодексом таке право підтверджується державними актами на право постійного користування землею, записами Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права постійного користування землею, а у разі їх відсутності, - планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
…	
Закон України «Про оренду землі»	
Стаття 4. Орендодавці землі 
Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. 
Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. 
Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом. 
Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.
відсутня	Стаття 4. Орендодавці землі 
Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. 
Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності (крім земельних ділянок, зазначених у частині п’ятій цієї статті), є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. 
Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом. 
Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності (крім земельних ділянок, зазначених у частині п’ятій цієї статті), є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.
Орендодавцем земельної ділянки державної чи комунальної власності, яка перебуває у оперативному управлінні, господарському віданні, є суб’єкт такого права.	
відсутня	Стаття 8-2. Особливості передачі в оренду  земельної ділянки державної та комунальної власності особою, яка використовує земельну ділянку на праві оперативного управління, господарського відання
Особа, яка використовує земельну ділянку державної чи комунальної власності на праві оперативного управління, господарського відання, може за погодженням з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, до сфери управління якого вона належить, а для осіб, що належать до сфери управління Національної академії наук України, національних галузевих академій наук, - з президією відповідної академії наук, передавати її в оренду на строк не більше 3 років (а щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського  господарства – не більше 7 років; щодо земельних ділянок, меліорованих земель і на яких проводиться гідротехнічна меліорація, не більше 10 років).
Передача в оренду земельної ділянки державної чи комунальної власності особою, яка використовує земельну ділянку на праві оперативного управління, господарського відання, здійснюється на земельних торгах (крім передачі земельної ділянки в оренду власнику розташованих на ній будівель, споруд).
Земельна ділянка державної чи комунальної власності, передана в оренду суб’єктом права оперативного управління, господарського відання, не може використовуватись орендарем для:
будівництва, капітального ремонту, реконструкції будівель, споруд,
видобування корисних копалин;
вирощування багаторічних насаджень;
створення штучних водойм.
Орендар земельної ділянки державної чи комунальної власності, переданої в оренду особою, якій належить право оперативного управління, господарського відання, не має:
права передавати її в суборенду;
права на отримання від орендодавця відшкодування витрат на охорону та поліпшення земельної ділянки;
переважного права на придбання земельної ділянки у власність у разі її продажу.
У разі припинення права оперативного управління, господарського відання щодо земельної ділянки, чинність договору оренди припиняється.	
Стаття 9. Переважне право орендаря на отримання орендованої земельної ділянки у власність
Орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається, а в разі продажу на аукціоні - якщо його пропозиція є рівною з пропозицією, яка є найбільшою із запропонованих учасниками аукціону.

…	Стаття 9. Переважне право орендаря на отримання орендованої земельної ділянки у власність

Орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки (крім випадків, коли орендодавцем такої ділянки є особа, яка використовує її на праві оперативного управління, господарського відання), за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається, а в разі продажу на аукціоні - якщо його пропозиція є рівною з пропозицією, яка є найбільшою із запропонованих учасниками аукціону.
…	
Закон України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів»	
Стаття 16. Встановлення земельних сервітутів для розміщення об'єктів енергетики та передачі електроенергії
Підприємства, які будують чи експлуатують об'єкти енергетики та передачі електричної енергії, мають право використовувати земельні ділянки за договором про встановлення земельного сервітуту з власником чи користувачем земельної ділянки для розміщення об'єктів, зазначених у частині четвертій цієї статті, на праві постійних або строкових земельних сервітутів.
…
Земельні сервітути щодо права будівництва та обслуговування об'єктів передачі електричної енергії встановлюються на підставі договору про встановлення земельного сервітуту між експлуатуючим підприємством та власниками чи постійними користувачами земельних ділянок, укладеному в порядку, встановленому Цивільним кодексом України.
…	Стаття 16. Встановлення земельних сервітутів для розміщення об'єктів енергетики та передачі електроенергії
Підприємства, які будують чи експлуатують об'єкти енергетики та передачі електричної енергії, мають право використовувати земельні ділянки за договором про встановлення земельного сервітуту з власником чи користувачем земельної ділянки для розміщення об'єктів, зазначених у частині четвертій цієї статті, на праві постійних або строкових земельних сервітутів.
…
Земельні сервітути щодо права будівництва та обслуговування об'єктів передачі електричної енергії встановлюються на підставі договору про встановлення земельного сервітуту між експлуатуючим підприємством та власниками земельних ділянок чи особами, які використовують земельні ділянки на правах оперативного управління, господарського відання, укладеному в порядку, встановленому Цивільним кодексом України.
…	
Стаття 17. Особливості погодження питань, пов'язаних з вилученням (викупом) земельних ділянок для розміщення об'єктів енергетики, та розробки проектів відведення земельних ділянок під об'єкти енергетики
Місця розташування енергогенеруючих підприємств і виробничих об'єктів енергетики у разі необхідності вилучення земельних ділянок державної чи комунальної власності або викупу земельних ділянок приватної власності до початку проведення проектних робіт погоджуються у встановленому порядку виключно з власниками і користувачами земельних ділянок та органами державної влади або органами місцевого самоврядування, до повноваження яких віднесено вилучення (викуп) цих земельних ділянок, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.
Розташування об'єктів магістральної, міждержавної, місцевої (локальної) електричних мереж погоджується лише з відповідними сільськими, селищними, міськими радами або місцевими державними адміністраціями, Кабінетом Міністрів України, а у випадках, визначених законом України, - з Верховною Радою України.
Вилучення земельних ділянок для розміщення об'єктів енергетики із земель історико-культурного, природно-заповідного, рекреаційного і лісогосподарського призначення здійснюється в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для розміщення об'єктів передачі електричної енергії можуть розроблятися на кожний об'єкт в цілому по території Автономної Республіки Крим, області, району, населеного пункту, міст Києва та Севастополя.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення об'єкта енергетики, для якого встановлюється спеціальна зона, погоджується лише із власниками чи постійними користувачами земельних ділянок, що знаходяться в межах зазначеної зони.

Право постійного користування на земельні ділянки, надані для обслуговування об'єктів передачі електричної енергії, може посвідчуватися одним державним актом у межах населеного пункту, території району, області, Автономної Республіки Крим.
...	Стаття 17. Особливості погодження питань, пов'язаних з вилученням (викупом) земельних ділянок для розміщення об'єктів енергетики, та розробки проектів відведення земельних ділянок під об'єкти енергетики
Місця розташування енергогенеруючих підприємств і виробничих об'єктів енергетики у разі необхідності вилучення земельних ділянок державної чи комунальної власності або викупу земельних ділянок приватної власності до початку проведення проектних робіт погоджуються у встановленому порядку виключно з власниками і користувачами земельних ділянок та органами державної влади або органами місцевого самоврядування, до повноваження яких віднесено вилучення (викуп) цих земельних ділянок, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.
Розташування об'єктів магістральної, міждержавної, місцевої (локальної) електричних мереж погоджується лише з відповідними сільськими, селищними, міськими радами або місцевими державними адміністраціями, Кабінетом Міністрів України, а у випадках, визначених законом України, - з Верховною Радою України.
Вилучення земельних ділянок для розміщення об'єктів енергетики із земель історико-культурного, природно-заповідного, рекреаційного і лісогосподарського призначення здійснюється в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для розміщення об'єктів передачі електричної енергії можуть розроблятися на кожний об'єкт в цілому по території Автономної Республіки Крим, області, району, населеного пункту, міст Києва та Севастополя.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення об'єкта енергетики, для якого встановлюється спеціальна зона, погоджується лише із власниками земельних ділянок, що знаходяться в межах зазначеної зони, а також із особами, які використовують земельні ділянки державної та комунальної власності на праві оперативного відання, господарського управління.
Виключити

...	
Закон України «Про землеустрій»	
Стаття 35. Інвентаризація земель при здійсненні землеустрою
Інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об’єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.
Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.
Інвентаризація масиву земель сільськогосподарського призначення проводиться з такими особливостями:
а) підставою для проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення є:
для земель державної власності - рішення органу виконавчої влади, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою;
в інших випадках - рішення сільської, селищної, міської ради, на території якої знаходиться масив;
б) при проведенні інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення здійснюються заходи щодо:
внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовані земельні ділянки, відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру;
формування невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок;
формування земельних ділянок сільськогосподарського призначення під польовими дорогами;
формування земельних ділянок сільськогосподарського призначення під полезахисними лісовими смугами та іншими захисними насадженнями, які обмежують масив та земельні ділянки, розташовані уздовж масиву.
За результатами проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення відомості про такий масив та про земельні ділянки, розташовані в ньому (у разі їх формування або за відсутності відомостей про них у Державному земельному кадастрі), вносяться до Державного земельного кадастру, про що замовник документації із землеустрою письмово повідомляє власників та користувачів земельних ділянок.
	Стаття 35. Інвентаризація земель при здійсненні землеустрою
Інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об’єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.
Порядок проведення інвентаризації земель затверджується Кабінетом Міністрів України.
Інвентаризація масиву земель сільськогосподарського призначення проводиться з такими особливостями:
а) підставою для проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення є:
для земель державної власності - рішення органу виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених у статті 122 Земельного кодексу України;
в інших випадках - рішення сільської, селищної, міської ради, на території якої знаходиться масив;
б) при проведенні інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення здійснюються заходи щодо:
внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовані земельні ділянки, відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру;
формування невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок;
формування земельних ділянок сільськогосподарського призначення під польовими дорогами;
формування земельних ділянок сільськогосподарського призначення під полезахисними лісовими смугами та іншими захисними насадженнями, які обмежують масив та земельні ділянки, розташовані уздовж масиву.
За результатами проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення відомості про такий масив та про земельні ділянки, розташовані в ньому (у разі їх формування або за відсутності відомостей про них у Державному земельному кадастрі), вносяться до Державного земельного кадастру, про що замовник документації із землеустрою письмово повідомляє власників та користувачів земельних ділянок.	
Стаття 55. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.
Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов’язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.
У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).
Якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:
а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;
б) пояснювальну записку;
в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом);
г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем;
ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);
д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;
е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);
є) копію правовстановлюючих документів на об’єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об’єкти зареєстровані);
ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт;
з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);
и) кадастровий план земельної ділянки;
і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;
ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);
й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.	Стаття 55. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.
Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов’язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.
У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).
Якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:
а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;
б) пояснювальну записку;
в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом);
г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності – органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу, на відновлення меж земельної ділянки користувачем;
ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);
д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;
е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);
є) копію правовстановлюючих документів на об’єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об’єкти зареєстровані);
ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт;
з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);
и) кадастровий план земельної ділянки;
і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;
ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);
й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.	
Стаття 56. Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об’єднання земельних ділянок
Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об’єднання земельних ділянок включає:
а) пояснювальну записку;
б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації;
в) кадастрові плани земельних ділянок, які об’єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку;
г) матеріали польових геодезичних робіт;
ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу;
д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути;
е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об’єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні);
є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об’єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв’язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).
	Стаття 56. Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об’єднання земельних ділянок
Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об’єднання земельних ділянок включає:
а) пояснювальну записку;
б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації;
в) кадастрові плани земельних ділянок, які об’єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку;
г) матеріали польових геодезичних робіт;
ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу;
д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути;
е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об’єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні);
є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності – органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, на поділ чи об’єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв’язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).
	
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»	
Стаття 4. Речові права та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації

1. Державній реєстрації прав підлягають:

…

2) речові права, похідні від права власності:

право користування (сервітут);

право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

право забудови земельної ділянки (суперфіцій);

право господарського відання;

право оперативного управління;

право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки;

право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки;

іпотека;

право довірчої власності;

інші речові права відповідно до закону;

…	Стаття 4. Речові права та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації

1. Державній реєстрації прав підлягають:

…

2) речові права, похідні від права власності:

право користування (сервітут);

право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

право забудови земельної ділянки (суперфіцій);

право господарського відання;

право оперативного управління;

право оренди (суборенди) земельної ділянки;
право постійного користування земельною ділянкою, набуте до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо права постійного користування земельними ділянками»;

право довічного успадковуваного володіння землею, набуте до 1 січня 2002 року;

право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки;

іпотека;

право довірчої власності;

інші речові права відповідно до закону;

…	
стаття відсутня	Стаття 30-2. Особливості державної реєстрації права власності співвласників багатоквартирного будинку на земельну ділянку під таким будинком
Право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку на земельну ділянку під таким будинком реєструється без зазначення у Реєстрі прав відомостей про усіх співвласників такої земельної ділянки та їх частки у праві власності, на підставі заяви, поданої управителем багатоквартирним будинком або іншої особи, уповноваженою зборами співвласників такого будинку.
Внесення до Реєстру прав відомостей про співвласників земельної ділянки під багатоквартирним будинком здійснюється у разі знищення (руйнування) такого будинку.	
Стаття 34. Плата (адміністративний збір) за проведення реєстраційних дій та за надання інформації з Державного реєстру прав
…
8. Звільняються від сплати адміністративного збору під час проведення державної реєстрації речових прав:
1) фізичні та юридичні особи - під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені до проведення державної реєстрації прав у порядку, визначеному цим Законом;

2) громадяни, віднесені до категорій 1 і 2 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, віднесені до категорії 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають до відселення чи самостійного переселення або постійно працюють на території зон відчуження, безумовного (обов’язкового) і гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали в зоні безумовного (обов’язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;
4) громадяни, віднесені до категорії 4 потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які постійно працюють і проживають або постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що станом на 1 січня 1993 року вони прожили або відпрацювали в цій зоні не менше чотирьох років;
5) інваліди Великої Вітчизняної війни, особи із числа учасників антитерористичної операції, яким надано статус інваліда війни або учасника бойових дій, та сім’ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи;
6) інваліди I та II груп;
7) Національний банк України;
8) органи державної влади, органи місцевого самоврядування;
9) інші особи за рішенням сільської, селищної, міської ради, виконавчий орган якої здійснює функції суб’єкта державної реєстрації прав.
У разі якщо державна реєстрація права власності або інших речових прав, відмінних від права власності, проводиться у строки менші, ніж передбачені статтею 19 цього Закону, особи, визначені пунктами 1-9 цієї частини, не звільняються від сплати адміністративного збору.
Адміністративний збір не справляється за внесення до записів Державного реєстру прав змін, пов’язаних із приведенням у відповідність із законами України у строк, визначений цими законами.
	Стаття 34. Плата (адміністративний збір) за проведення реєстраційних дій та за надання інформації з Державного реєстру прав
…
8. Звільняються від сплати адміністративного збору під час проведення державної реєстрації речових прав:
1) фізичні та юридичні особи - під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені до проведення державної реєстрації прав у порядку, визначеному цим Законом;
1-1) фізичні та юридичні особи – у разі державної реєстрації права оперативного управління, господарського відання, оренди землі, які здійснили  переоформлення права постійного користування землею або права довічного успадковуваного володіння землею;
2) громадяни, віднесені до категорій 1 і 2 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, віднесені до категорії 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають до відселення чи самостійного переселення або постійно працюють на території зон відчуження, безумовного (обов’язкового) і гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали в зоні безумовного (обов’язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;
4) громадяни, віднесені до категорії 4 потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які постійно працюють і проживають або постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що станом на 1 січня 1993 року вони прожили або відпрацювали в цій зоні не менше чотирьох років;
5) інваліди Великої Вітчизняної війни, особи із числа учасників антитерористичної операції, яким надано статус інваліда війни або учасника бойових дій, та сім’ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи;
6) інваліди I та II груп;
7) Національний банк України;
8) органи державної влади, органи місцевого самоврядування;
9) інші особи за рішенням сільської, селищної, міської ради, виконавчий орган якої здійснює функції суб’єкта державної реєстрації прав.
У разі якщо державна реєстрація права власності або інших речових прав, відмінних від права власності, проводиться у строки менші, ніж передбачені статтею 19 цього Закону, особи, визначені пунктами 1-9 цієї частини, не звільняються від сплати адміністративного збору.
Адміністративний збір не справляється за внесення до записів Державного реєстру прав змін, пов’язаних із приведенням у відповідність із законами України у строк, визначений цими законами.
	
Господарський кодекс України	
Стаття 77. Особливості господарської діяльності казенних підприємств
…
3. Орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, здійснює контроль за використанням та збереженням належного підприємству майна, і має право вилучити у казенного підприємства майно, яке не використовується або використовується не за призначенням, та розпорядитися ним у межах своїх повноважень.
…	Стаття 77. Особливості господарської діяльності казенних підприємств
…
3. Орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, здійснює контроль за використанням та збереженням належного підприємству майна, і має право вилучити у казенного підприємства майно (крім земельних ділянок), яке не використовується або використовується не за призначенням, та розпорядитися ним у межах своїх повноважень.
…	
Стаття 136. Право господарського відання

1. Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

2. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

3. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

	Стаття 136. Право господарського відання

1. Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

2. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

3. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

4. Особливості набуття, реалізації та припинення права господарського відання щодо земельних ділянок встановлюються Земельним кодексом України.	
Стаття 137. Право оперативного управління

1. Правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

2. Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

3. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.	Стаття 137. Право оперативного управління

1. Правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

2. Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

3. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.
4. Особливості набуття, реалізації та припинення права оперативного управління щодо земельних ділянок встановлюються Земельним кодексом України.	
Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації»	
Стаття 17. Користування майном, яке є власністю держави, громадських організацій або громадян

Користування землею релігійні організації здійснюють у порядку, встановленому Земельним кодексом України та іншими законодавчими актами України. Земельні ділянки, що надаються релігійним організаціям у постійне користування для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності, забороняється використовувати для здійснення підприємницької діяльності.

	Стаття 17. Користування майном, яке є власністю держави, громадських організацій або громадян

Користування землею релігійні організації здійснюють у порядку, встановленому Земельним кодексом України та іншими законодавчими актами України. Земельні ділянки, що надаються релігійним організаціям у користування для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності, забороняється використовувати для здійснення підприємницької діяльності.

Закон України “Про природно-заповідний фонд України”	
Стаття 9-1. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду

Видача дозволів здійснюється на підставі клопотання  (заявки) природокористувача,   погодженого   із   власником  або  постійним користувачем земельної ділянки та заінтересованими органами.

	Стаття 9-1. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду

Видача дозволів здійснюється на підставі клопотання  (заявки) природокористувача,   погодженого   із   власником  або  користувачем земельної ділянки та заінтересованими органами.

Стаття 49. Надання податкових та інших пільг

Від  відшкодування збитків звільняються природні заповідники, біосферні  заповідники,  національні  природні  парки та ботанічні сади  загальнодержавного  значення,  яким  надано землі у постійне користування  з  вилученням  у  землекористувачів  -  підприємств, установ та організацій державної форми власності.
	Стаття 49. Надання податкових та інших пільг

Від  відшкодування збитків звільняються природні заповідники, біосферні  заповідники,  національні  природні  парки та ботанічні сади  загальнодержавного  значення,  яким  надано землі у користування  з  вилученням  у  землекористувачів  -  підприємств, установ та організацій державної форми власності.
	
Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні»	
Стаття 60. Право комунальної власності

5. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
	Стаття 60. Право комунальної власності

5. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Закон України “Про позашкільну освіту”	
Стаття 27. Матеріально-технічна база позашкільного навчального закладу

3. Позашкільний навчальний заклад самостійно розпоряджається коштами, одержаними від господарської та іншої діяльності відповідно до його статуту.

Позашкільні навчальні заклади можуть набувати у власність, брати у постійне користування або в оренду земельні ділянки, на яких вони розміщуються, у порядку відповідно до земельного законодавства.

	Стаття 27. Матеріально-технічна база позашкільного навчального закладу

3. Позашкільний навчальний заклад самостійно розпоряджається коштами, одержаними від господарської та іншої діяльності відповідно до його статуту.

Позашкільні навчальні заклади можуть набувати у власність, брати у користування земельні ділянки, на яких вони розміщуються, у порядку відповідно до земельного законодавства.

Закон України «Про поховання та похоронну справу»	
Стаття 23. Місце поховання 

Для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в  установленому  законом  порядку  відповідному  спеціалізованому комунальному   підприємству,   установі,  організації  в  постійне користування надається земельна ділянка. 

	Стаття 23. Місце поховання 

Для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в  установленому  законом  порядку  відповідному  спеціалізованому комунальному   підприємству,   установі,  організації  в  оперативне управління, господарське відання надається земельна ділянка. 
	
Закон України «Про телекомунікації»	
Стаття 10. Землі телекомунікацій 

1. До земель телекомунікацій як складової частини  земель зв'язку належать  земельні ділянки,  що надаються в установленому порядку у власність або передаються їх власниками в  постійне  або тимчасове користування,  у тому числі в оренду,  фізичним особам - суб'єктам  підприємницької  діяльності  та  юридичним  особам  для розташування   лінійних,  станційних  споруд,  антен,  веж,  інших технічних засобів телекомунікацій.
	Стаття 10. Землі телекомунікацій 

1. До земель телекомунікацій як складової частини  земель зв'язку належать  земельні ділянки,  що надаються в установленому порядку у власність або передаються їх власниками в користування,  у тому числі в оренду,  фізичним особам - суб'єктам  підприємницької  діяльності  та  юридичним  особам  для розташування   лінійних,  станційних  споруд,  антен,  веж,  інших технічних засобів телекомунікацій.
	
Закон України «Про використання земель оборони»	
Стаття 2. Правовий режим земель оборони 
Військовим частинам для виконання покладених на них  функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України 
...	Стаття 2. Правовий режим земель оборони 
Військовим частинам для виконання покладених на  них  функцій та завдань земельні ділянки надаються у  користування відповідно до вимог Земельного кодексу України 
...	
Стаття 3. Зони особливого режиму використання земель 
Уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. 
Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних  споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік,  комунікацій та інших об'єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України. 
...	Стаття 3. Зони особливого режиму використання земель 
Уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. 
Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних  споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік,  комунікацій та інших об'єктів, надаються у користування військовим частинам Державної прикордонної служби України. 
...	
Стаття 4. Використання земель оборони в господарських цілях 
Військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. 
...	Стаття 4. Використання земель оборони в господарських цілях 
Землі оборони, надані в оренду, можуть передаватися орендарем у суборенду (без зміни цільового призначення) фізичним і юридичним особам для вирощування сільськогосподарських культур, випасання худоби та заготівлі сіна, відповідно до вимог Закону України «Про оренду землі». 
...	
Закон України «Про вищу освіту»	
Стаття 68. Організаційні форми провадження наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності

3. Вищі навчальні заклади, зокрема які є засновниками інноваційних структур різних типів (наукові та технологічні парки, бізнес-інкубатори тощо), мають право проводити спільні наукові дослідження, демонстраційні досліди тощо, у тому числі з використанням земельних ділянок, які знаходяться в постійному користуванні вищих навчальних закладів.	Стаття 68. Організаційні форми провадження наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності

3. Вищі навчальні заклади, зокрема які є засновниками інноваційних структур різних типів (наукові та технологічні парки, бізнес-інкубатори тощо), мають право проводити спільні наукові дослідження, демонстраційні досліди тощо, у тому числі з використанням земельних ділянок, які знаходяться в користуванні вищих навчальних закладів.	
Стаття 70. Матеріально-технічна база і правовий режим майна вищих навчальних закладів

2. Майно закріплюється за державним або комунальним вищим навчальним закладом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, крім випадків, передбачених законодавством.

Земельні ділянки передаються вищим навчальним закладам незалежно від форми власності у постійне користування в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
	Стаття 70. Матеріально-технічна база і правовий режим майна вищих навчальних закладів

2. Майно закріплюється за державним або комунальним вищим навчальним закладом на праві господарського відання і не може бути предметом застави, а також не підлягає вилученню або передачі у власність юридичним і фізичним особам без згоди засновників вищого навчального закладу та вищого колегіального органу самоврядування вищого навчального закладу, крім випадків, передбачених законодавством.

Земельні ділянки передаються вищим навчальним закладам незалежно від форми власності у користування в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Розділ XV
ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ

2. Установити, що:

17) земельні ділянки державної та комунальної власності, які надані в оренду вищим навчальним закладам незалежно від форми власності, передаються їм у постійне користування відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування протягом шести місяців з моменту звернення керівника вищого навчального закладу;
	Розділ XV
ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ

2. Установити, що:

виключити

	
Закон України «Про благоустрій населених пунктів»	
Стаття 28. Охорона та утримання зелених насаджень

2. Охорона,  утримання та відновлення  зелених  насаджень  на об'єктах   благоустрою,  а  також  видалення  дерев,  які  виросли самосівом,  здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів  залежно  від  підпорядкування об'єкта благоустрою,  а на земельних ділянках,  переданих у  власність,  наданих  у  постійне користування  або  в оренду,  - за рахунок коштів їх власників або користувачів   відповідно   до    нормативів,    затверджених    у встановленому порядку. 
	Стаття 28. Охорона та утримання зелених насаджень

2. Охорона,  утримання та відновлення  зелених  насаджень  на об'єктах   благоустрою,  а  також  видалення  дерев,  які  виросли самосівом,  здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів  залежно  від  підпорядкування об'єкта благоустрою,  а на земельних ділянках,  переданих у  власність,  наданих  у  користування,  - за рахунок коштів їх власників або користувачів   відповідно   до    нормативів,    затверджених    у встановленому порядку. 
	
Закон України “Про цінні папери та фондовий ринок”	
Стаття 8-1. Цільові облігації підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва 
1. Емісію цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва,  може здійснювати юридична  особа, яка  згідно  із  законодавством  має  право  на  виконання функцій замовника будівництва  такого  об'єкта,  або  юридична  особа,  що уклала  договір  участі  у будівництві житла з органами виконавчої влади,  органами  місцевого   самоврядування,   що   мають   право власності, оренди чи постійного користування  земельною  ділянкою, на якій  буде  розташовано  об'єкт  житлового   будівництва,  яким забезпечуватиметься    виконання зобов'язань за цільовими облігаціями. 
	Стаття 8-1. Цільові облігації підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва 
1. Емісію цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва,  може здійснювати юридична  особа, яка  згідно  із  законодавством  має  право  на  виконання функцій замовника будівництва  такого  об'єкта,  або  юридична  особа,  що уклала  договір  участі  у будівництві житла з органами виконавчої влади,  органами  місцевого   самоврядування,   що   мають   право власності, користування земельною  ділянкою, на якій  буде  розташовано  об'єкт  житлового   будівництва,  яким забезпечуватиметься    виконання зобов'язань за цільовими облігаціями. 
	
Закон України «Про державну підтримку та особливості функціонування дитячих центрів «Артек» і «Молода гвардія»	
Стаття 1. Основні засади державної підтримки дитячих центрів «Артек» і «Молода гвардія» 
1. Держава забезпечує підтримку державних підприємств «Міжнародний дитячий центр «Артек» (далі - дитячий центр  «Артек») і «Український  дитячий  центр  «Молода  гвардія» (далі - дитячий центр «Молода гвардія») як закладів оздоровлення і відпочинку дітей загальнодержавного значення  шляхом установлення пільг з оподаткування, визначення особливостей правового режиму майна, закріпленого за цими  дитячими  центрами на праві господарського відання, та земельних ділянок, наданих їм у постійне користування.
	Стаття 1. Основні засади державної підтримки дитячих центрів «Артек» і «Молода гвардія» 
1. Держава забезпечує підтримку державних підприємств «Міжнародний дитячий центр «Артек» (далі - дитячий центр  «Артек») і «Український  дитячий  центр  «Молода  гвардія» (далі - дитячий центр «Молода гвардія») як закладів оздоровлення і відпочинку дітей загальнодержавного значення  шляхом установлення пільг з оподаткування, визначення особливостей правового режиму майна, закріпленого за цими  дитячими  центрами на праві господарського відання, та земельних ділянок, наданих їм у користування.

Стаття 2. Особливості правового режиму майна та земельних  ділянок дитячих центрів «Артек» і «Молода гвардія» 

2.  Території,  на  яких  розташовані дитячі центри «Артек» і «Молода  гвардія»,  належать  відповідно  до  природно-заповідного фонду  загальнодержавного значення та рекреаційних земель з правом забудови   виключно  для  задоволення  потреб  зазначених  дитячих центрів   відповідно   до   генерального  плану  їх  розвитку,  що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Земельні  ділянки  розміром  216,6423  гектара  (в тому числі 5,8249  гектара  пляжної  зони,  2,8 гектара колишнього пансіонату «Аю-Даг»  із  пляжною  зоною),  що  надані у постійне користування дитячому  центру  «Артек»,  та розміром 33,9 гектара (в тому числі 0,95  гектара  пляжної  зони),  що  надані в постійне користування дитячому  центру  «Молода  гвардія»,  належать до земель державної власності  та  не  підлягають  відчуженню.

4. Забороняється встановлення сервітуту щодо майна, закріпленого  за  дитячими  центрами «Артек» і «Молода гвардія» на праві  господарського  відання,  а  також  щодо земельних ділянок, наданих цим дитячим центрам у постійне користування.
	Стаття 2. Особливості правового режиму майна та земельних  ділянок дитячих центрів «Артек» і «Молода гвардія» 

2.  Території,  на  яких  розташовані дитячі центри «Артек» і «Молода  гвардія»,  належать  відповідно  до  природно-заповідного фонду  загальнодержавного значення та рекреаційних земель з правом забудови   виключно  для  задоволення  потреб  зазначених  дитячих центрів   відповідно   до   генерального  плану  їх  розвитку,  що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Земельні  ділянки  розміром  216,6423  гектара  (в тому числі 5,8249  гектара  пляжної  зони,  2,8 гектара колишнього пансіонату «Аю-Даг»  із  пляжною  зоною),  що  надані у користування дитячому  центру  «Артек»,  та розміром 33,9 гектара (в тому числі 0,95  гектара  пляжної  зони),  що  надані в користування дитячому  центру  «Молода  гвардія»,  належать до земель державної власності  та  не  підлягають  відчуженню.

4. Забороняється встановлення сервітуту щодо майна, закріпленого  за  дитячими  центрами «Артек» і «Молода гвардія» на праві  господарського  відання,  а  також  щодо земельних ділянок, наданих цим дитячим центрам у користування.
	
Закон України «Про структуру, повноваження та особливості правового і економічного режиму майнового комплексу Національного виробничо-аграрного об'єднання «Масандра»	
Стаття 2. Правовий і економічний режими управління майновим комплексом Національного виробничо-аграрного об'єднання «Масандра»

7. До майнового комплексу НВАО «Масандра» належать: 
1) земля, яка перебуває в постійному користуванні  НВАО «Масандра» та підприємств, що входять до його складу;
	Стаття 2. Правовий і економічний режими управління майновим комплексом Національного виробничо-аграрного                об'єднання «Масандра»

7. До майнового комплексу НВАО «Масандра» належать: 
1) земля, яка перебуває в користуванні  НВАО «Масандра» та підприємств, що входять до його складу;
	
Стаття 6. Прикінцеві та перехідні положення 
1. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування. 
2. Забороняється приймати рішення  про  вилучення  (викуп), зміну цільового призначення  (використання) земель,  наданих у постійне користування НВАО «Масандра» та підприємствам, що входять до його складу, а також про припинення права постійного користування такими землями протягом п'яти років з дня  набрання чинності цим Законом. 
3. Запровадити  мораторій  на порушення справ про банкрутство НВАО «Масандра» та підприємств, що входять до його складу, строком на п'ять років з дня набрання чинності цим Законом. 
4. Встановити,  що право постійного користування землями, яке належало підприємствам, правонаступниками яких є НВАО «Масандра» та підприємства, що входять до його  складу, належить НВАО «Масандра» (крім земель,  які на час набрання чинності цим Законом перебувають у власності, користуванні інших юридичних або фізичних осіб).  Право постійного користування такими землями посвідчується державними актами,  виданими підприємствам, правонаступниками яких є відповідно НВАО «Масандра» та підприємства, що входять до його складу.	Стаття 6. Прикінцеві та перехідні положення 
1. Цей Закон набирає чинності з дня його опублікування. 
2. Забороняється приймати рішення  про  вилучення  (викуп), зміну цільового призначення  (використання) земель,  наданих у користування НВАО «Масандра» та підприємствам, що входять до його складу, а також про припинення права користування такими землями протягом п'яти років з дня  набрання чинності цим Законом. 
3. Запровадити  мораторій  на порушення справ про банкрутство НВАО «Масандра» та підприємств, що входять до його складу, строком на п'ять років з дня набрання чинності цим Законом. 
4. Встановити,  що право користування землями, яке належало підприємствам, правонаступниками яких є НВАО «Масандра» та підприємства, що входять до його  складу, належить НВАО «Масандра» (крім земель,  які на час набрання чинності цим Законом перебувають у власності, користуванні інших юридичних або фізичних осіб).  Право користування такими землями посвідчується державними актами,  виданими підприємствам, правонаступниками яких є відповідно НВАО «Масандра» та підприємства, що входять до його складу.	
Закон України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу»	
Стаття 3. Управління об’єктами майнового комплексу Національної академії наук України
Національна академія наук України, здійснюючи повноваження з управління об’єктами майнового комплексу Національної академії наук України, забезпечує реалізацію прав держави як власника цих об’єктів, пов’язаних з ефективним їх використанням та розпорядженням у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Національна академія наук України:
створює, реорганізовує, ліквідовує організації, що перебувають у віданні Національної академії наук України, виступає засновником підприємств із змішаною формою власності, дає дозвіл організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України, на створення підприємств, до статутних фондів яких передаються належні їм майнові права;
затверджує статути (положення) організацій, що віднесені до відання Національної академії наук України, здійснює контроль за їх дотриманням;
призначає (обирає), відповідно до свого статуту, директорів наукових установ, укладає і розриває контракти з керівниками інших організацій, що віднесені до відання Національної академії наук України;
веде облік об’єктів майнового комплексу Національної академії наук України, здійснює контроль за ефективністю використання таких об’єктів;
надає дозвіл на списання майна, яке знаходиться на балансі організацій, що віднесені до відання Національної академії наук України;
надає дозвіл на безоплатну передачу майна, яке перебуває на балансі однієї організації, на баланс іншої організації, які віднесені до відання Національної академії наук України;
вносить пропозиції до Кабінету Міністрів України щодо передачі об’єктів майнового комплексу Національної академії наук України до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, у комунальну власність, а також щодо передачі об’єктів комунальної власності у державну власність з наступним їх віднесенням до майнового комплексу Національної академії наук України;
виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів та нерухомого майна, що передано державою у безстрокове користування Національній академії наук України;
надає дозвіл організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України, на укладення договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, що обліковується на балансах їх організацій;
надає дозвіл на продаж майна організацій, що перебувають у віданні Національної академії наук України;
приймає рішення про розміщення організацій, що перебувають у віданні Національної академії наук України, в адміністративних будинках і нежилих приміщеннях організацій, що перебувають у віданні Національної академії наук України, та визначає розмір плати за користування цими будинками і приміщеннями, що не може перевищувати фактичних витрат на їх утримання;
здійснює інші повноваження з управління, передбачені законодавством України, щодо об’єктів державної власності, які належать до майнового комплексу Національної академії наук України.
Кошти, що отримані від оренди об’єктів майнового комплексу Національної академії наук України, в повному обсязі спрямовуються на виконання статутних завдань Національної академії наук України та організацій, що віднесені до відання Національної академії наук України.
	Стаття 3. Управління об’єктами майнового комплексу Національної академії наук України
Національна академія наук України, здійснюючи повноваження з управління об’єктами майнового комплексу Національної академії наук України, забезпечує реалізацію прав держави як власника цих об’єктів, пов’язаних з ефективним їх використанням та розпорядженням у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Національна академія наук України:
створює, реорганізовує, ліквідовує організації, що перебувають у віданні Національної академії наук України, виступає засновником підприємств із змішаною формою власності, дає дозвіл організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України, на створення підприємств, до статутних фондів яких передаються належні їм майнові права;
затверджує статути (положення) організацій, що віднесені до відання Національної академії наук України, здійснює контроль за їх дотриманням;
призначає (обирає), відповідно до свого статуту, директорів наукових установ, укладає і розриває контракти з керівниками інших організацій, що віднесені до відання Національної академії наук України;
веде облік об’єктів майнового комплексу Національної академії наук України, здійснює контроль за ефективністю використання таких об’єктів;
надає дозвіл на списання майна, яке знаходиться на балансі організацій, що віднесені до відання Національної академії наук України;
надає дозвіл на безоплатну передачу майна, яке перебуває на балансі однієї організації, на баланс іншої організації, які віднесені до відання Національної академії наук України;
вносить пропозиції до Кабінету Міністрів України щодо передачі об’єктів майнового комплексу Національної академії наук України до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, у комунальну власність, а також щодо передачі об’єктів комунальної власності у державну власність з наступним їх віднесенням до майнового комплексу Національної академії наук України;
виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів та нерухомого майна, що передано державою у безстрокове користування Національній академії наук України;
надає дозвіл організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України, на укладення договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, що обліковується на балансах їх організацій;
надає дозвіл на продаж майна організацій, що перебувають у віданні Національної академії наук України;
приймає рішення про розміщення організацій, що перебувають у віданні Національної академії наук України, в адміністративних будинках і нежилих приміщеннях організацій, що перебувають у віданні Національної академії наук України, та визначає розмір плати за користування цими будинками і приміщеннями, що не може перевищувати фактичних витрат на їх утримання;
здійснює інші повноваження з управління, передбачені законодавством України, щодо об’єктів державної власності, які належать до майнового комплексу Національної академії наук України.
Кошти, що отримані від оренди об’єктів майнового комплексу Національної академії наук України, в повному обсязі спрямовуються на виконання статутних завдань Національної академії наук України та організацій, що віднесені до відання Національної академії наук України. 
Частина орендної плати за оренду земельних ділянок, які перебувають в господарському віданні, оперативному управлінні підприємств, установ, організацій, які перебувають у сфері управління Національної академії наук України, у розмірі, визначеному Президією такої академії, підлягає відрахуванню такій академії і спрямовується на проведення наукових досліджень.
	
Стаття 4. Управління об’єктами майнового комплексу національних галузевих академій наук
Національні галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об’єктами майнового комплексу національних галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об’єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об’єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством.
Національні галузеві академії наук:
за погодженням з Кабінетом Міністрів України створюють, реорганізовують, ліквідовують організації, що перебувають у їх віданні, виступають засновниками підприємств із змішаною формою власності, надають дозвіл організаціям, що віднесені до їх відання, на створення підприємств, до статутних фондів яких передаються належні їм майнові права;
приймають на загальних зборах статути національних галузевих академій наук та вносять до них зміни і доповнення з наступним затвердженням їх Кабінетом Міністрів України;
призначають (обирають) керівників наукових та науково-дослідних установ згідно із законодавством та діючими статутами національних галузевих академій;
ведуть облік об’єктів майнового комплексу національних галузевих академій наук, здійснюють контроль за ефективністю використання таких об’єктів;
надають дозвіл на списання майна, яке знаходиться на балансі організацій, що віднесені до відання національних галузевих академій наук;
надають дозвіл на безоплатну передачу майна, яке перебуває на балансі однієї організації, на баланс іншої організації, які віднесені до відання національних галузевих академій наук;
вносять пропозиції до Кабінету Міністрів України щодо передачі об’єктів майнового комплексу національних галузевих академій наук до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, у комунальну власність, а також щодо передачі об’єктів комунальної власності у державну власність з наступним їх віднесенням до майнового комплексу національних галузевих академій наук;
виступають орендодавцями цілісних майнових комплексів та нерухомого майна, що передано державою у безстрокове користування національним галузевим академіям наук;
надають дозвіл організаціям, що віднесені до відання національних галузевих академій наук, на укладення договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, що обліковується на балансах їх організацій;
надають дозвіл на продаж майна організацій, що перебувають у віданні національних галузевих академій наук;
приймають рішення про розміщення організацій, що перебувають у віданні національних галузевих академій наук, в адміністративних будинках і нежилих приміщеннях організацій, що перебувають у віданні національних галузевих академій наук, та визначають розмір плати за користування цими будинками і приміщеннями, який не може перевищувати фактичних витрат на їх утримання.
Кошти, що отримані від оренди об’єктів майнового комплексу національних галузевих академій наук, у повному обсязі спрямовуються на виконання статутних завдань національних галузевих академій наук та організацій, що віднесені до відання національних галузевих академій наук.
	Стаття 4. Управління об’єктами майнового комплексу національних галузевих академій наук
Національні галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об’єктами майнового комплексу національних галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об’єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об’єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством.
Національні галузеві академії наук:
за погодженням з Кабінетом Міністрів України створюють, реорганізовують, ліквідовують організації, що перебувають у їх віданні, виступають засновниками підприємств із змішаною формою власності, надають дозвіл організаціям, що віднесені до їх відання, на створення підприємств, до статутних фондів яких передаються належні їм майнові права;
приймають на загальних зборах статути національних галузевих академій наук та вносять до них зміни і доповнення з наступним затвердженням їх Кабінетом Міністрів України;
призначають (обирають) керівників наукових та науково-дослідних установ згідно із законодавством та діючими статутами національних галузевих академій;
ведуть облік об’єктів майнового комплексу національних галузевих академій наук, здійснюють контроль за ефективністю використання таких об’єктів;
надають дозвіл на списання майна, яке знаходиться на балансі організацій, що віднесені до відання національних галузевих академій наук;
надають дозвіл на безоплатну передачу майна, яке перебуває на балансі однієї організації, на баланс іншої організації, які віднесені до відання національних галузевих академій наук;
вносять пропозиції до Кабінету Міністрів України щодо передачі об’єктів майнового комплексу національних галузевих академій наук до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, у комунальну власність, а також щодо передачі об’єктів комунальної власності у державну власність з наступним їх віднесенням до майнового комплексу національних галузевих академій наук;
виступають орендодавцями цілісних майнових комплексів та нерухомого майна, що передано державою у безстрокове користування національним галузевим академіям наук;
надають дозвіл організаціям, що віднесені до відання національних галузевих академій наук, на укладення договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, що обліковується на балансах їх організацій;
надають дозвіл на продаж майна організацій, що перебувають у віданні національних галузевих академій наук;
приймають рішення про розміщення організацій, що перебувають у віданні національних галузевих академій наук, в адміністративних будинках і нежилих приміщеннях організацій, що перебувають у віданні національних галузевих академій наук, та визначають розмір плати за користування цими будинками і приміщеннями, який не може перевищувати фактичних витрат на їх утримання.
Кошти, що отримані від оренди об’єктів майнового комплексу національних галузевих академій наук, у повному обсязі спрямовуються на виконання статутних завдань національних галузевих академій наук та організацій, що віднесені до відання національних галузевих академій наук.
Частина орендної плати за оренду земельних ділянок, які перебувають в господарському віданні, оперативному управлінні підприємств, установ, організацій, які перебувають у сфері управління національних галузевих академій наук, у розмірі, визначеному Президією відповідної академії, підлягає відрахуванню такій академії і спрямовується на проведення наукових досліджень.

Закон України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» 	
Додаток 
до Закону України від 19 травня 2011 року 
№ 3392-VI
Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності

Назва документа дозвільного характеру	
Законодавчий акт України	

114.	
Рішення про передачу у власність, надання у постійне користування та оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності	
Земельний кодекс України	

	Додаток 
до Закону України від 19 травня 2011 року 
№ 3392-VI
Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності

Назва документа дозвільного характеру	
Законодавчий акт України	

114.	
Рішення про передачу у власність, надання у користування та оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності	
Земельний кодекс України	

Заступник директора департаменту аграрної політики                                               Олена ДАДУС