Інформаційно-довідкові матеріали
щодо практики державного  регулювання
виробництва та обігу пластикових
пакетів у окремих країнах світу 

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СОЮЗ
Основними законодавчими актами, які регламентують виробництво та обіг пластикових пакетів у країнах-членах ЄС є: 
Директива № 94/62/ЄС Європейського Парламенту і Ради про упаковку і відходи від упаковки від 20 грудня 1994 року;
Директива (ЄС) 2015/720 Європейського Парламенту та Ради від 29 квітня 2015 року про внесення змін до Директиви 94/62 / ЄС щодо зменшення споживання легких пластикових мішків-носіїв;
Директива (Євросоюз) 2019/904 Європейського Парламенту та Ради від
5 червня 2019 року про зменшення впливу окремих пластикових виробів на довкілля.
Довідково:  Завданнями Директиви 2019/904, яка має вищу силу ніж Директива 94/62/ЄС, та є пріоритетною для застосування державами–членами,   є запобігання та зменшення негативного впливу окремих пластикових виробів на довкілля, а також сприяння переходу до циркулярної економіки за допомогою інноваційних та стійких бізнес–моделей, продуктів і матеріалів. Директива передбачає необхідні заходи, що мають бути вжитті державами–членами для досягнення скорочення споживання пластикових виробів одноразового використання, переліки яких наведені у додатку до Директиви.
Директивою передбачається з 03.07.2021 заборонити обіг на ринку виробів із пластику одноразового використання, зокрема забороняється обіг легких  поліетиленових пакетів. Директива встановлює нові  орієнтири щодо сортування та переробки відходів до 2035 року. До 2025 року щонайменше 55% маси комунальних відходів повинні бути утилізовані шляхом переробки та підготовки до повторного використання до 2030 року  ̶  60%, до 2035 року  ̶  65%. 
Крім того, кількість пластикових відходів, що утилізуються на звалищах, не повинна перевищувати 10% маси загального обсягу побутових відходів, вироблених до 2035 року.
Директива також передбачає обов’язкове запровадження схем розширеної відповідальності виробників для всіх пластмасових виробів, перелічених у частині Е додатку до Директиви.
Держави-члени ЄС розробляють національне законодавство, керуючись положеннями зазначених Директив. 
Австрія. З 01.01.2020 заборонено використання одноразових пластикових пакетів.
У торговельних закладах (у т.ч. закладах швидкого харчування та аптеках) дозволено лише використання пакетів, що розкладаються в природному середовищі, або пакетів з біоматеріалу.
Ціноутворення на зазначені пакети не регулюється відповідно до політики ЄС і здійснюється на засадах ліберальної економіки. Наразі в мережах роздрібної торгівлі Відня вартість одиниці біопакету складає 3 євроценти.
Бельгія. З 01.01.2020 заборонено використання одноразових пластикових пакетів.
У торговельних закладах (у т.ч. закладах швидкого харчування та аптеках) дозволено лише використання пакетів, що розкладаються в природному середовищі, або пакетів з біоматеріалу. Обіг дуже тонких поліетиленових пакетів, наприклад для фруктів та овочів, все ще дозволено з міркувань контролю за харчовими відходами та гігієни харчових продуктів. У мережах роздрібної торгівлі Брюсселя вартість одиниці біопакету складає 9-10 центів.
Велике Герцогство Люксембург. З 01.01.2020 заборонено використання одноразових пластикових пакетів.
Починаючи з 2022 року буде заборонено продаж фруктів і овочів в одноразових пластикових контейнерах, а ресторани  будуть використовувати багаторазовий посуд і столові прибори для напоїв, споживаних на місці.
Естонія. З 2020 року відповідно до  закону “Про упаковку” у місцях продажу забороняється безкоштовно надавати клієнтам тонкі поліетиленові пакети, а на підприємства торгівлі покладається обов’язок, поряд з пакетами, пропонувати альтернативні можливості упаковки. Обов’язок пропозиції альтернативи не застосовується щодо ринкової або вуличної торгівлі, за винятком випадків, коли торговець діє в рамках господарської або професійної діяльності.
Закон регулює використання найбільш поширених поліетиленових пакетів - тонких поліетиленових пакетів товщиною менше 50 мікронів (тобто звичайні наявні в магазинах пакети з ручками) і пакетів товщиною менше 15 мікронів (тобто особливо тонкі поліетиленові пакети, зазвичай це маленькі прозорі пакети з ручками). Поліетиленові пакети товщиною понад 50 мікронів зміна закону не стосується, і їх можна як і раніше надавати безкоштовно. 
Водночас особливо тонкі поліетиленові пакети можна безкоштовно видавати споживачам, якщо вони використовуються з метою забезпечення гігієни. До них відносяться, наприклад, пакети, що використовуються в якості первинної тари, необхідної для упаковки вагових харчових продуктів.
Інспекція з охорони навколишнього середовища має право виносити підприємствам попередження та/або робити припис, і в разі їх ігнорування – призначити сплату штрафу. Законом передбачається максимальний розмір штрафу у розмірі до 32 000 євро. 
Середня ціна на тонкі пластикові пакети в мережах продуктових супермаркетів в Естонії - у межах 5-6 євро центів.
Іспанія. Основним нормативним документом, що регламентує обіг пластикових пакетів в країні є Королівський указ 293/2018 від 18.05.2018, яким серед іншого:
визначено конкретні терміни  обмеження (заборони) використання пластикових пакетів в залежності від їх кількісних та якісних параметрів. Зокрема, з 01.01.2021 заборонено постачання споживачам легких і дуже легких пластикових пакетів в точках продажу, за винятком тих, що виготовлені з компостного пластику;
передбачено проведення як державними органами, так і суб’єктами господарювання  інформаційно-просвітницьких кампаній щодо негативних наслідків для середовища надмірного споживання всіх видів пластикових пакетів; 
створення Реєстру виробників пластикових пакетів для збору інформації про розміщення на ринку продукції з метою дотримання звітних зобов’язань щодо поводження з відходами;
встановлено орієнтовні ціни на пластикові пакети.
Орієнтовна ціна поліетиленових пакетів відповідно до їх товщини:
 товщиною менше 15 мкм для використання   ̶  0,05 євро/шт.; 
 товщиною від  15 до 49 мкм  ̶  0,15 євро/шт.;
 товщиною 50 мкм і більше   ̶  0,15 євро/шт.; 
товщиною 50 мкм або більше, що містять від 50% до 70% переробленого пластика  ̶  0,15 євро/штука.
Італія. Основним нормативним документом, що регламентує обіг пластикових пакетів в країні є Декрет № 152 від 03.04.2006 та Закон  № 123 від 03.08.2017.
Згідно із зазначеними документами в Італії розрізняють такі види пакетів:
 одноразові пластикові пакети, які піддаються біорозкладу та компостуються (можуть мати будь-яку товщину стінки і обов’язково містити маркування про сертифікацію відповідно до стандартів UNI EN 13432: 2002). Продаватися можуть у будь-яких точках продажу для транспортування як харчових продуктів, так і інших матеріалів;
 багаторазові звичайні пластикові пакети із зовнішньою ручкою (пакети з товщиною одного шару стінки більше ніж 200 мікрон повинні містити мінімум 30% переробленого пластику і використовуються виключно для транспортування харчових продуктів; пакети з товщиною одного шару стінки більше 100 мікрон повинні містити мінімум 10% переробленого пластику і використовуються для транспортування продуктів інших ніж харчові);
багаторазові звичайні пластикові пакети із внутрішньою ручкою (пакети з товщиною одного шару стінки більше ніж 100 мікрон повинні містити мінімум 30% переробленого пластику і використовуються виключно для транспортування харчових продуктів; пакети з товщиною одного шару стінки більше 60 мікрон повинні містити мінімум 10% переробленого пластику і використовуються для транспортування продуктів інших ніж харчові),
На багаторазові пакети мають бути нанесені дані щодо виробника, товщини стінок і відсотку вмісту переробленого пластику, а також вони не можуть розповсюджуватися безкоштовно;
надлегкі одноразові пластикові пакети, які піддаються біорозкладу та компостуються (пакети з товщиною стінки менше 15 мікрон, які призначені для продажу харчових продуктів і які, у свою чергу, з причин гігієни, або визначення вартості (сипкі продукти, фрукти, тощо) не можуть продаватися окремо). З 01.01.2021 такі пакети (з ручками або без) мають складатися не менше ніж на 60% з відновлюваної сировини. Вони не можуть надаватись на безкоштовній основі і їх ціна обов’язково має бути внесена до касового чеку чи рахунку. Вони обов’язково мають містити маркування про сертифікацію відповідно до стандартів UNI EN 13432: 2002.
Держава не регулює ціноутворення на  пластикові  пакети. Ціни формуються дистриб’юторами у відповідності до кон’юнктури ринку.
За порушення норм чинного законодавства передбачені штрафи у розмірі від                  2,5 тис. до 25 тис. євро, із підвищенням до 100 тис. євро, у разі виявлення порушення у більш ніж 10% від загальної кількості пакетів на точці продажу.
Латвія.  Національне законодавство з обмеження обігу пластикових пакетів ґрунтується на положеннях директивних документів ЄС. 
Прямі норми щодо мінімальних цін на пластикові пакети у нормативно-правових актах Латвії відсутні, оскільки зазначене питання регулюється шляхом встановлення відповідних режимів оподаткування діяльності підприємств з урахуванням обсягів та вартості витрат з утилізації та переробки пластикових відходів.
Крім того, встановлено норми щодо виробництва пакувального матеріалу з повторно переробленої сировини та вмісту мінімальної частки повторно переробленого матеріалу (25%).
У торговельних мережах Латвії, зокрема ТОВ “Rimi Latvia” та ТОВ “Maxima Latvija”, які впродовж тривалого періоду часу зберігають домінантне становище на латвійському ринку роздрібної торгівлі продуктами харчування та товарами широкого вжитку, ціни на пластикові пакети варіюються орієнтовно від 10 до 30 євроцентів. Разом з цим, наразі доступні також безоплатні пластикові пакети. 
З огляду на вимоги щодо максимального усунення можливостей доступу покупців до безкоштовних пластикових пакетів, у продажі також широко доступні паперові/текстильні/ бавовняні пакети.
Нідерланди.  В країні з 01.01.2016 уведено заборону на використання у мережі роздрібної торгівлі безкоштовних пакетів з поліетилену, а також відбувається поступова імплементація положень Директиви ЄС №2019/904 від 05.06.2019 щодо зменшення впливу штучних речовин на довкілля. 
Під заборону також підпадають пакети з пластику, який біорозкладається, та пакети на біологічній основі. Таке рішення обумовлено тим, що відповідні пакети також є чинниками забруднення, зокрема морів та океанів.
Заборона на безкоштовні пакети з пластику поширюється на такі заклади: магазини (включаючи аптеки);мережу громадського харчування; АЗС; ринки; перукарні; музеї; інтернет-магазини; компанії, які забезпечують доставку поштою.
Водночас є певні винятки, коли споживачі отримують безкоштовний поліетиленовий пакет, який завтовшки повинен бути тоншим ніж 0,015 мм, а також: 
бути єдиною упаковкою для захисту їжі від забруднення або зараження патогенами (фруктів (полуниця), овочів, сирої риби, сирого м’яса);  
запобігати забрудненню харчових продуктів (сипучі продукти, бутерброди); 
використовуватися у магазині безмитної торгівлі. 
Незважаючи на наявні обмеження, завдяки вищезазначеним виняткам у Нідерландах споживачі щороку використовують близько 3 млрд. поліетиленових пакетів. Заклади роздрібної торгівлі за власної ініціативи намагаються обмежити використання одноразових пластикових пакетів (зокрема, замінюють їх на паперові  і т. п.). 
Уряд країни не регулює ціноутворення, зокрема не встановлює мінімальну або максимальну ціну на пакети. Натомість існує, встановлена Урядом орієнтовна/рекомендована ціна на поліетиленовий пакет  ̶  0,25 євро незалежно від його розміру. Вартість пакету має бути вказана у чеку поверх суми продажу. За продаж поліетиленового пакета стягується ПДВ у розмірі 21%.
Німеччина.  В країні 26.11.2020 прийнято закон, згідно з яким торговельним мережам в 2022 року заборонено пропонувати покупцям пластикові пакети. Після перехідного періоду, який становить 12 місяців, пластикові пакети з товщиною стінок від 15-ти до 50 мікрометрів будуть заборонені.
Підставою для прийняття закону стала домовленість про скорочення споживання пластикових пакетів між Федеральним міністерством навколишнього середовища Німеччини та Німецькою торговою асоціацією від квітня 2016 року.
На даний час в Німеччині на рік використовується близько 20 легких пластикових пакетів на душу населення.
Ціноутворення на пластикові пакети в ФРН не регулюється. 
Норвегія.  Країна  є повноправним учасником Європейської економічної зони та зобов'язана у своїй відповідній діяльності дотримуватися законодавства ЄС. 
У 2017 році найбільші учасники норвезького продуктового, роздрібного та торговельного секторів створили Норвезький фонд охорони навколишнього середовища для підприємств роздрібної торгівлі (далі – Фонд)  з метою зменшення забруднення пластиком, збільшення переробки пластику та скорочення використання пластикових пакетів. Члени Фонду продають понад 85% від загальної кількості пластикових пакетів на ринку Норвегії. Магазини не мають права видавати пластикові пакети безкоштовно (крім тих, які використовуються повторно як пакети для сміття). Ціни на пластикові пакети встановлюються ними самостійно (як правило, ціна становить від  0,99 до 3 норвезьких крон). За кожний пластиковий пакет, який продається зазначеними підприємствами, вони сплачують у Фонд 0,5 норвезьких крони.
Усі норвезькі роздрібні та оптові продавці, які купують або продають пластикові пакети, можуть стати членами фонду та зробити свій внесок у його роботу щодо вирішення екологічних проблем, пов’язаних з використанням пластику. Фонд фінансує як національні, так і міжнародні ініціативи, спрямовані на зменшення та запобігання забрудненню пластиком.
Польща. Основним нормативно-правовим актом, який регулює обіг і ціноутворення на пластикові пакети на території Польщі, є Закон про поводження з тарою і відходами упаковки від 29.05.2020. 
Відповідно до законодавства з 01.01.2018 року на кожен пластиковий пакет товщиною від 15 до 50 мкм (виключення: одноразові надтонкі пластикові пакети не товстіше 15 мкм; зв. “відривні пакети-майки”, які можуть використовуватися лише у продуктових магазинах роздрібної торгівлі у відділах овочів, фруктів, м’ясних і хлібобулочних виробів тощо) нараховується мінімальна націнка (оплата за переробку) 0,2 злотого (близько 0,05 дол. США). Де-факто, нарахування на кожен пакет складає 0,25 злотого з урахуванням ПДВ (ставка 23%). Максимальний рівень націнки не може перевищувати 1 злотий. 
Основна сума націнки на пластикові пакети спрямовується до державного бюджету  (приватні підприємці зобов’язані окремо обліковувати  кошти, отримані  від націнки на пластикові пакети) і лише частина цих коштів – безпосередньо перерозподіляється до польського Фонду термомодернізації і ремонтів, який утворено в структурі польського державного Банку національного розвитку. Кошти Фонду можуть використовуватися як доплата (співфінансування) приватним інвесторам і населенню з метою покращення термоізоляції будинків та переведення приватних котельнь і грубок (для опалення приватних помешкань) з твердих видів палива (дрова, торф, вугілля) на природний газ.
При цьому 1% надходжень від націнки на пластикові пакети залишається у місцевих бюджетах воєводств для покриття витрат на систему обліку і контролю за обігом пластикових пакетів.
Додаткові обмеження обігу пластикових пакетів, як це передбачається директивами ЄС, Польща планує запровадити не раніше 2022 року. 
Румунія. Згідно із Законом №87/2018 щодо поводження з упаковками з 01.01.2019 на території Румунії заборонено продаж пакетів, які виготовлені з тонкого (50 мікрон) та дуже тонкого пластику (15 мікрон), а також оснащені ручкою. Згаданим законом передбачено, що економічні оператори, які планують постачати на ринок біопакети, повинні відповідним чином їх маркувати. Єдиними пластиковими пакетами, які у відповідності до чинного законодавства Румунії можуть використовуватись на внутрішньому ринку країни є пакети, які можуть бути повторно переробленими.
Економічні оператори, які не дотримуються вимог чинного законодавства щодо виробництва та розповсюдження біопакетів, можуть бути оштрафовані на суму від 813 до 5081 у перерахунку на  євро. Водночас, всі економічні оператори, які виробляють екопакети мають сплачувати “екозбір” у розмірі 0,15 лея (орієнтовно 0,03 євро). Винятком, для такого “екозбору” є пакети, які виготовлені за європейським стандартом SR EN 13432:2002.
Угорщина. Згідно із Законом “Про заборону обігу певних одноразових пластмас” та рішенням Уряду з 1 липня 2021 року в Угорщині заборонено обіг певних видів тонких пластикових пакетів, а також низки інших одноразових виробів із пластику (ватні палички, столові прилади, соломки, чашки, палички, кришки для напоїв тощо). Заборона поширюється лише на тонкі пластикові пакети (з товщиною стінок від 15 до 50 мікрометрів). Використання надтонких пакетів (до 15 мікрометрів) і надалі дозволене, однак їхню вартість було суттєво підвищено. 
Закон передбачає наступні ціни на одноразові пластикові пакети:
надтонкі одноразові пластикові пакети – 1900 форинтів (біля 5,4 євро)/кг на відміну від раніше встановлених 57 форинтів (0,16 євро)/ кілограм;
розкладні пакети – 500 форинтів (1,4 євро)/кг (раніше були безкоштовними).
Крім того, Уряд ухвалив рішення щодо надання підтримки виробникам одноразових пластикових пакетів, які потрапили під заборону, для переходу на виробництво нових, екологічних видів пакування.  Для цього з державного бюджету планується виділення впродовж 2021-2025 років 10 млрд форинтів (близько 27,4 млн євро) щорічно. 
Франція. З 2020 року відповідно Законом Франції “Про енергетичний перехід задля зеленого зростання” від 15.08.2015, яким встановлено заборону на будь-яке використання поліетиленових пакетів одноразового користування та пакетів з оксобіорозкладного пластику. Зокрема, закон передбачає, що з 01.07.2016 на касах магазинів покупцям можуть надаватися безкоштовно чи продаватися виключно пластикові пакети багаторазового використання (тобто товщиною більше 50 мікронів) або пакети з інших матеріалів (тканина, папір, тощо); з 01.01.2017 поза касою можуть використовуватися виключно пакети біологічного походження (зі встановленим мінімальним вмістом рослинних матеріалів), які біорозкладаються в умовах домашнього компостування; з 18.08.2015 заборонено вироблення, безкоштовне розповсюдження, продаж та будь-яке використання пакувальних матеріалів чи звичайних пакетів, виготовлених частково чи повністю з оксобіорозкладного пластику, зважаючи на той факт, що оксо-біорозкладний пластик розкладається, але не освоюється мікроорганізмами та не  компостується відповідно до чинних норм щодо органічної утилізації пластику. 
Метою всіх обмежень у Франції є повна заборона до 2040 року одноразових виробів з пластику, стимулювання користувачів споживати насипну продукцію без упаковки, посилення принципу “забруднювач платить”, згідно з яким виробник або дистриб’ютор товару також несе відповідальність за утилізацію продукції після її використання.
Хорватія. Питання виготовлення і розповсюдження пластикових пакетів регулюється Законом “Про стале управління відходами”, який набрав чинності 01.01.2020.
Водночас підготовлено новий законопроект, прийняття якого очікується у липні 2021 року, котрий  повністю відповідає директивам ЄС  щодо зменшення впливу відходів з пластику на екологію. На даний час Хорватія застосовує норми директива ЄС. 
Враховуючи заборону вироблення і розповсюдження пластикових пакетів, що поширюється на всі держави-члени ЄС, хорватські виробники перепрофілюються на виготовлення пакетів з екологічно безпечних матеріалів. Встановлення цін на такі пакувальні вироби визначаються на ринкових умовах.
З метою ефективної утилізації відходів з пластику в Хорватії діє обов’язкова норма сортування побутових відходів. Відшкодування за здані використані пластикові пляшки фінансується з бюджету країни.
Чехія. Поряд із директивами ЄС питання обмеження використання виробів з пластику, включаючи пластикові пакети, регулюється в Чехії законом № 477/2001 “Про поводження з пакувальними виробами”, який, серед іншого, визначає права та обов'язки юридичних та фізичних осіб, які займаються виробництвом та використанням пакувальних виробів з пластмаси, накладає на них обов’язок щодо переробки використаної упаковки, встановлює гранично допустимий відсоток для такого виду відходів, які необхідно переробити або відновити, а також основні правила утилізації.
Крім того, у Парламенті знаходиться низка законопроектів, прийняття  яких має забезпечити імплементацію в чеське правове поле положень директив ЄС, зокрема щодо заборони виробництва і продажу на ринку окремих одноразових виробів із пластику. При цьому пластикові пакети до таких виробів не було включено. 
З 2018 року  відповідно до закону  № 477/2001 “Про поводження з пакувальними виробами”, пластикові пакети в торгових закладах на території Чехії можуть реалізовуватися споживачам за ціною, яка щонайменше покриває витрати на їх виробництво. Зазначена норма не поширюється на надлегкі пластикові пакети-мішки із товщиною стінки до 15 мкм, які використовуються для гігієнічних потреб або ж надаються як упаковка для сипучих продуктів. Така пластикова упаковка у торгових закладах продовжує надаватися безкоштовно. Дотримання цих вимог здійснюється Чеською торговою інспекцією в рамках планових перевірок торгових закладів.
Вартість пластикових пакетів в торгових закладах країни знаходиться у межах від 2 до 5 чеських крон (близько 0,09-0,23 дол. США).
Швеція. З метою скорочення споживання полімерних пакувальних виробів, а також відповідно до вимог директив ЄС починаючи з 31.05.2017 всі заклади роздрібної торгівлі в Швеції зобов’язані інформувати покупців про шкідливий вплив поліетиленових пакетів на навколишнє середовище. У цьому контексті, деякі відомі шведські компанії-виробники одягу та косметичних препаратів ініціювали кампанію “Звичка однієї сумки”, яка передбачала введення плати за поліетиленові пакети та спрямування отриманих прибутків від їх реалізації на екологічні та соціальні проекти зі сприяння сталому розвитку країни.
Найбільші мережі продовольчих магазинів також об’єдналися, щоб співпрацювати в рамках урядової ініціативи “Fossil Free Sweden”, яка була започаткована, серед іншого, задля боротьби з пластиковими відходами. Ідея полягає в поступовому переході на екологічно безпечніші матеріали для пакування їжі таким чином, щоб запроваджені зміни не несли додаткове фінансове навантаження на споживачів. 
У рамках виконання директив ЄС, з 01.03.2020 в Швеції набув чинності закон, який забороняє безоплатне розповсюдження пластикових пакетів.
Наразі ціноутворення на пластикові пакети в Швеції базується на зазначеному законі, адже він запроваджує податок на пластикові пакети, які використовуються для пакування, зберігання і перенесення товарів широкого вжитку. Стандартна ставка податку на пластиковий пакет становить 3 шв. крони. Пластикові пакети, які тонше 15 мкм і мають об'єм менше 7 літрів, оподатковуються в розмірі 0,3 шв. крони за пластиковий пакет.
Таким чином, вартість пластикового пакету для кінцевого споживача в Швеції збільшилася до 6-7 шв. крон (орієнтовно 60-70 євроцентів). За підрахунками шведських експертів, податок приноситиме до бюджету країни 2,7 млрд. шв. крон щорічно.
Варто зазначити, що попри критику доцільності та ефективності введення нового податку, шведські торговельні мережи повідомляють про значну зміну купівельної поведінки споживачів від початку застосування закону – придбання пластикових пакетів у Швеції скоротилося більше, ніж на 50%.

ІНШІ КРАЇНИ СВІТУ
Великобританія. Правила використання полімерних пакувальних засобів, у тому числі питання ціноутворення на пластикові пакети, були погодженні країною разом з країнами ЄС у 2015 році та продовжують діяти після Brexit. 
Такий підхід передбачає скорочення застосування поліетиленових пакетів, стимулювання покупців до їх кількаразового використання та зменшення кількості непереробного сміття.
Державним органом Великої Британії, що реалізовує політику у даній сфері є Департамент навколишнього середовища, продовольства та сільського господарства Уряду Сполученого Королівства.
Основним нормативно-правовим актом Англії, що регулює правовідносини у даній сфері є Порядок стягнення плати за користування одноразовими пакувальними засобами 2015 року. Для інших частин Сполученого Королівства діють власні правила, які є практично ідентичними тим, що діють у Англії:
Загалом на території Великої Британії з жовтня 2015 року діє заборона на безкоштовне надання пластикових пакетів у великих супермаркетах, чисельність співробітників яких становить понад 250 осіб. Наразі торгові мережі зобов’язані продавати покупцям пластикові пакувальні вироби за ціну, не меншу ніж 10 пенсів.
При цьому, кошти, отримані супермаркетами від продажу пластикових пакетів, повинні бути спрямовані виключно на “good causes” (благодійність, програми захисту навколишнього середовища тощо). Законодавством передбачені механізми перевірки та примусу щодо дотримання визначених правил. 
Деталізована інформація щодо реалізації державної політики на даному напрямі доступна за посиланням.
За оцінками експертів, після впровадження торговими мережами платного надання поліетиленових пакетів, їх використання в Англії скоротилося на 77%. За весь період дії даних правил англійськими рітейлерами зібрано 160 млн. фунтів стерлінгів, які використані на фінансування згаданих “good causes”.
Загальна кількість пакетів, які використовувались в розрахунку на одну людину скоротилась з 140 у 2014 році (до введення плати) до 9 пакетів у 2020-2021 рр.
У січні 2018 року Уряд Великої Британії представив національну стратегію захисту навколишнього середовища (“25 Years Environment Plan”), якою також передбачено здійснення заходів зі стимулювання до скорочення використання пластикових пакувальних засобів. 
Мета Уряду країни – повністю заборонити використання полімерних пакувальних виробів до 2042 року.
Китай. Основним нормативно-правовим актом, що регулює питання використання та переробки,  в т. ч. й пластикових пакетів, є Закон КНР “Про запобігання та ліквідацію забруднення навколишнього середовища твердими відходами”.
У рамках масштабної програми з відмови від полімерних засобів, що не розкладаються, та їх подальшої заміни на екологічні аналоги, в січні 2020 року оприлюднено план щодо повної відмови від пластикових виробів та їх заміни на нові безпечні матеріали в окремих сферах.
Відповідно до рішення Державного комітету з розвитку та реформ КНР з 01.01.2021 у найбільших містах Китаю діє заборона на використання пластикових пакетів, що не розкладаються, у торгових центрах, супермаркетах, аптеках, книжкових магазинах. З кінця 2022 року ця заборона діятиме по всій території країни. До кінця 2025 року планується також заборонити поліетиленові пакети, що не розкладаються, й на місцевих продуктових ринках. Виключення для використання пластикових виробів є лише для розгалужених сервісів доставки готової їжі та продуктів харчування, однак до 2025 року частка використання ними полімерних виробів повинна скоротитися на 30%. 
Починаючи  з 2008 року діє заборона про безкоштовне надання для покупок пластикових пакетів, яка розповсюджується на мережі супермаркетів. Водночас, ця заборона не стосується ринків свіжих продуктів, які повністю повинні відмовитися від їх використання до кінця 2025 року.
Оптова вартість звичайних пластикових пакетів типу “майка” знаходиться в межах $1,30-$1,80 за кілограм в залежності від об’єму замовлення. 
Південна Корея. До 2018 р. Республіка Корея займала перше місце у світі за рівнем споживання пластикової продукції на душу населення, використовуючи в середньому до 21 млрд. одноразових пластикових пакетів на рік. У квітні 2018 р. урядом країни було взято зобов'язання зменшити до 2022 року використання пластикової продукції на 35% та наростити до 2030 р. обсяги переробки пластикових відходів з 34% до 70%.
Згідно із законодавством з 01.01.2019 у країні фактично заборонено використання одноразових пластикових пакетів. Нововведення торкнулись у першу чергу великих мережевих супермаркетів та продовольчих магазинів з торговельною площею понад 165 кв. м, яким заборонено видавати покупцям безкоштовні пластикові пакети.
Винятком з цього правила є упаковка свіжого м’яса та риби, для яких використання одноразових пакетів є необхідним. З-під дії заборони виведені дрібні продавці продовольчих товарів, а також традиційні базари та ярмарки.
Супермаркети зобов'язані пропонувати покупцям альтернативні засоби упаковки (паперові пакети або текстильні сумки), які можуть бути перероблені. Порушників законодавства очікує штраф до 2700 дол. США або тимчасова заборона продажу.
Також  виробники зобов’язані здійснити класифікацію пакувальних матеріалів та їхнє маркування за ступенем важкості їхньої переробки. 
Введення в дію заборони передбачало низку перехідних періодів: на нові умови діяльності терміном до 15 місяців; інші 9 місяців - на класифікацію пакувальної продукції і до 15-ти місяців - на відповідне маркування.
Варто зазначити, що вжиті Урядом заході були позитивно сприйняті суспільством та представниками торгівельного бізнесу. Так, на початку 2018 р. п’ять найбільших мережевих гіпермаркетів країни  уклали угоди з Міністерством екології  про добровільне скорочення використання пластикових пакетів та приєднання до зусиль Уряду із захисту довкілля. Торговельні мережі широко пропонують недорогі багаторазові сумки різних розмірів а також безкоштовні картонні коробки. 
Станом на сьогодні покупці супермаркетів у Південній Кореї можуть обрати між придбанням пакетів багаторазового використання або одноразових пакетів, які одночасно слугують пакетами для сміття (в країні існує чітка система маркування та сплати утилізації сміття, у т. ч. та вивезення габаритного). Вартість подібних одноразових пакетів встановлюється на муніципальному рівні, який забезпечує вивезення сміття. Ціна одного 20-літрового пластикового пакета для сміття у Сеулі складає приблизно 500 вон (дорівнює приблизно 0,5 дол. США).
Сінгапур. В країні моніторинг використання поліетиленових пакетів  відбувається в рамках подання компаніями з щорічним оборотом понад 10 млн сінгапурських доларів “Обов’язкового звіту про використання пакетів” до Міністерства навколишнього середовища Сінгапуру.
Відповідно до положень Звіту, виробники упакованих товарів, зокрема власники брендів, виробники та імпортери, роздрібні торговці (супермаркети) починаючи з 2022 року повинні подавати дані про щорічну кількість використаних пакетів за їх видами (паперові, поліетиленові, скляні тощо), формами та вагою, а також плани щодо скорочення використання відповідного пакування протягом наступних трьох років.
На початку 2021 року Міністерство навколишнього середовища розпочало консультації з усіма зацікавленими сторонами щодо запровадження моделі оплати операторами ринків за використання поліетиленових пакетів.
США. В країні відсутнє єдине федеральне законодавче регулювання сфери обігу пластикових пакетів або заборона на їх використання. Водночас, на розгляді Конгресу США перебуває так званий “Break Free From Plastic Pollution Act of 2021”, який покликаний сприяти імплементації дієвих заходів з протидії пластиковому забрудненню та запровадити кращі практики поводження з пластиковими відходами, у т. ч. поліетиленовими пакетами.
Натомість, що владою окремих штатів та територій США вже запроваджено законодавство, яке регулює або обмежує обіг одноразових поліетиленових пакетів на території цих штатів. У 2019 р. на рівні штатів було запроваджено близько 95 законів, які регулюють обіг пластикової упаковки та пакетів. Більшість з цих актів запровадили заборону на використання пластикових пакетів або плату за використання цієї продукції. Решта попереджують діяльність місцевих влад або сприяють покращенню практик з переробки пластикової упаковки. Зокрема, використання пластикових пакетів заборонено у штатах Каліфорнія, Коннектикут, Делавер, Гаваї (де-факто), Мен, Нью-Йорк, Орегон, Вермонт, а також на території Американського Самоа, Гуаму, Північних Маріанських островів, Віргінських островів та Пуерто-Ріко. У штатах Вашингтон та Нью-Джерсі заборона на використання одноразових поліетиленових пакетів має вступити в силу у 2021 та 2022 роках. 
Поряд із забороною на використання одноразових поліетиленових у штаті Каліфорнія запроваджено мінімальну плату у розмірі 10 центів за перероблені паперові пакети, багаторазові поліетиленові пакети та пакети, що підлягають компостуванню.
У штаті Нью-Йорк заборона не стосується одноразових поліетиленових пакетів,  які використовуються для пакування м’ясних, гастрономічних та сипучих продуктів, а також пакетів для газет, мішків для сміття, упаковок для одягу, рецептурних ліків та пакетів для ресторанної їжі. Окремим округам дозволяється стягувати плату розміром 5 центів за паперові пакети, з яких 2 центи надходять до органів місцевого самоврядування, а 3 центи  ̶ до Державного фонду охорони навколишнього середовища.
Деякі спроби заборонити пластикові пакети на рівні штатів не мали успіху, навіть не зважаючи на відповідні кроки муніципальних влад, що відбулося в основному завдяки лобіюванню пластмасової промисловості (наприклад у штаті Масачусетс, де станом на 2019 рік  122 міста запровадили відповідну заборону).
Деякі штати США, такі як Флорида та Арізона, на законодавчому рівні заборонили місцевим муніципалітетам самостійно запроваджувати заборону на використання пластикових пакетів.
Швейцарія. В країні не діють норми щодо заборони або маркування одноразових пластикових виробів. Можливе введення заборони з 2022 року. 
Загалом щороку в країні виробляється майже 100 кг пластика на душу населення - це більш, ніж в три рази перевищує середній показник по Європі.
Понад 75% з 1 млн тонн пластику, споживаного в Швейцарії, припадає на одноразові пластикові вироби. Швейцарія переробляє приблизно 25% загального обсягу пластикових відходів, значно відстаючи від Норвегії та Швеції (понад 40%), а також Німеччини, Чехії, Ірландії та Іспанії (понад 35%).
У відповідь на парламентську ініціативу “Менше пластикових відходів у водах і ґрунті” швейцарські роздрібні торговельні мережі почали стягувати з покупців плату за пластикові пакети для покупок в розмірі 0,05 франків (0,05 долара) за пакет, що призвело до падіння попиту на них на 84%. Широко почали використовуватися паперові пакети.
Японія. Закон від 09.03.2021 “Про сприяння обігу пластмас” передбачає розробку заходів для регулювання обігу пластмас в усіх сферах економіки протягом всього життєвого циклу пластиковмісних виробів, починаючи від проектування, використання і до переробки чи захоронення відходів.
Закон запроваджує:
 керівництво з розробки пластикових виробів;
 раціональне використання пластиковмісних виробів
 покладання відповідальності за сортування та переробку на муніципалітети;
 регулює заходи по збору та переробці пластику, які мають вживати виробники, продавці та інші підприємства;
скорочення та переробку відходів підприємствами, що їх генерують. 
Цим Законом, серед іншого, було запроваджено обов’язковий продаж пластикових пакетів у роздрібній торгівлі. Проте, в Японії відсутнє державне цінове регулювання у сфері виробництва та розповсюдження пластикових пакетів. Рівень цін на пластикові пакети регулюється ринком і коливається у інтервалі 2-8 ієн (від 50 коп. до 2 гривень).
_____________