Проект

З А К О Н   У К Р А Ї Н И

Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо посилення захисту прав інтелектуальної власності

Верховна Рада України п о с т а н о в л я є:
І. Внести зміни до таких законодавчих актів України:
1. У частині другій статті 432 Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356):
1) доповнити пунктом 4^1 такого змісту: 
“4^1) застосування разового грошового стягнення замість застосування способів захисту, встановлених пунктом 3 частини другої статті 16 цього Кодексу, пунктами 3 та 4 частини другої цієї статті. Застосування разового грошового стягнення здійснюється за заявою відповідача за умови, якщо право інтелектуальної власності було порушено відповідачем ненавмисно і без недбалості та якщо застосування способів захисту, встановлених пунктом 3 частини другої статті 16 цього Кодексу, пунктами 3 і 4 частини другої цієї статті, є неспівмірним шкоді, завданій позивачеві. Розмір стягнення визначається судом як розмір винагороди, яка була б сплачена за надання позивачем дозволу на використання права інтелектуальної власності, з приводу якого виник спір, і є прийнятним для позивача”;
2) у пункті 5 слова “разового грошового стягнення” та “стягнення” замінити словом “компенсації”;
3) пункт 6 викласти в такій редакції: 
“6) опублікування в засобах масової інформації або доведення до загального відома іншим визначеним судом шляхом відомостей щодо порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення”.
2. У Господарському процесуальному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436): 
1) доповнити статтею 81^1 такого змісту:
“Стаття 81^1. Право на отримання інформації у справах про порушення прав інтелектуальної власності 
1. Під час розгляду справи про порушення прав інтелектуальної власності, за вмотивованим клопотанням позивача, суд може постановити ухвалу про витребування інформації щодо походження і мережі розповсюдження товарів або послуг, що порушують право інтелектуальної власності чи щодо яких існують достатні підстави вважати, що такі товари або послуги порушують права інтелектуальної власності:
1) від особи, щодо якої існують достатні підстави вважати, що така особа порушує права інтелектуальної власності; та/або 
2) будь-якої іншої особи, щодо якої існують достатні підстави вважати, що така особа пропонувала, отримувала, володіла та/або використовувала товари чи послуги, що порушують права інтелектуальної власності, з метою одержання прибутку. 
2. Клопотання позивача, подане на підставі частини першої цієї статті, має стосуватися виключно тієї інформації, що є необхідною для встановлення походження і мережі розповсюдження товарів або послуг, що порушують право інтелектуальної власності чи щодо яких існують достатні підстави вважати, що такі товари або послуги порушують права інтелектуальної власності. Така інформація може, зокрема, включати в себе:
a) повне найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я та по батькові - для фізичних осіб) та адресу осіб, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є виробниками, розповсюджувачами чи іншими попередніми володільцями цих товарів або послуг, в тому числі осіб, що здійснюють оптову чи роздрібну торгівлю цими товарами або послугами;
б) інформацію щодо кількості та ціни на вироблені, доставлені, поставлені, отримані або замовлені товари чи послуги.
3. У випадках, коли інформація, отримана у результаті застосування заходів, передбачених цією статтею, є таємною чи належить до інших видів інформації, що охороняється законом, розгляд справи проводиться у закритому судовому засіданні повністю або в частині, під час якої відбувається оголошення зазначеної інформації для учасників судового розгляду. 
4. Особа, яка на вимогу суду надала інформацію відповідно до вимог частин першої та другої цієї статті, має право вимагати від позивача виплати грошової компенсації своїх витрат, пов’язаних із наданням такої інформації. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат, із врахуванням вимог статей 123-130 цього Кодексу”;
2) частину першу статті 137 доповнити пунктом 2^1 такого змісту:
“2^1) забороною особі, чиї послуги використовуються відповідачем з метою порушення права інтелектуальної власності, надавати відповідачу послуги, які використовуються ним при порушенні права інтелектуальної власності чи при створенні загрози його порушення; ”;
3) частину четверту статті 143 після слів “позову про стягнення грошової суми” доповнити словами “чи позову про порушення прав інтелектуальної власності”.
3. У Цивільному процесуальному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436):
1) доповнити статтею 84^1 такого змісту:
“Стаття 84^1. Право на отримання інформації у справах про порушення прав інтелектуальної власності 
1. Під час розгляду справи про порушення прав інтелектуальної власності, за вмотивованим клопотанням позивача, суд може постановити ухвалу про витребування інформації щодо походження і мережі розповсюдження товарів або послуг, що порушують право інтелектуальної власності чи щодо яких існують достатні підстави вважати, що такі товари або послуги порушують права інтелектуальної власності:
1) від особи, щодо якої існують достатні підстави вважати, що така особа порушує права інтелектуальної власності; та/або 
2) будь-якої іншої особи, щодо якої існують достатні підстави вважати, що така особа пропонувала, отримувала, володіла та/або використовувала товари чи послуги, що порушують права інтелектуальної власності, з метою одержання прибутку. 
2. Клопотання позивача, подане на підставі частини першої цієї статті, має стосуватися виключно тієї інформації, що є необхідною для встановлення походження і мережі розповсюдження товарів або послуг, що порушують право інтелектуальної власності чи щодо яких існують достатні підстави вважати, що такі товари або послуги порушують права інтелектуальної власності. Така інформація може, зокрема, включати в себе:
a) повне найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я та по батькові - для фізичних осіб) та адресу осіб, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є виробниками, розповсюджувачами чи іншими попередніми володільцями цих товарів або послуг, в тому числі осіб, що здійснюють оптову чи роздрібну торгівлю цими товарами або послугами;
б) інформацію щодо кількості та ціни на вироблені, доставлені, поставлені, отримані або замовлені товари чи послуги.
3. У випадках, коли інформація, отримана у результаті застосування заходів, передбачених цією статтею, є таємною чи належить до інших видів інформації, що охороняється законом, розгляд справи проводиться у закритому судовому засіданні повністю або в частині, під час якої відбувається оголошення зазначеної інформації для учасників судового розгляду. 
4. Особа, яка на вимогу суду надала інформацію відповідно до вимог частин першої та другої цієї статті, має право вимагати від позивача виплати грошової компенсації своїх витрат, пов’язаних із наданням такої інформації. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат, з урахуванням вимог статей 133-142 цього Кодексу”;
2) частину першу статті 150 доповнити пунктом 2^1 такого змісту:
“2^1) забороною особі, чиї послуги використовуються відповідачем при порушенні права інтелектуальної власності, надавати відповідачу послуги, які використовуються ним при порушенні права інтелектуальної власності чи при створенні загрози його порушення”;
3) частину четверту статті 156 після слів “позову про стягнення грошової суми” доповнити словами “чи позову про порушення прав інтелектуальної власності”.
4. У Законі України “Про охорону прав на промислові зразки” (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 7, ст. 34 із наступними змінами):
1) у пункті 5 статті 25 слова “збитків особі, якій були завдані збитки” замінити словами “шкоди особі, якій була завдана шкода”; 
2) у пункті 2 статті 26: 
абзац перший викласти у такій редакції:
“2. На вимогу власника зареєстрованого або незареєстрованого промислового зразка таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов’язаний відшкодувати власнику зареєстрованого або незареєстрованого промислового зразка заподіяну майнову шкоду шляхом відшкодування збитків, включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним прав власника зареєстрованого або незареєстрованого промислового зразка, або виплати компенсації, та/або немайнову (моральну) шкоду.”;
доповнити абзацом третім такого змісту: 
“Розмір компенсації визначається судом відповідно до закону на підставі таких елементів як обсяг порушення, вина порушника та інших обставин, що мають істотне значення. При цьому розмір компенсації не може бути меншим, ніж розмір винагороди, яка була б сплачена за надання дозволу на використання прав на зареєстрований чи незареєстрований промисловий зразок, щодо якого виник спір. Якщо порушення відбулося ненавмисно і без недбалості, то розмір компенсації дорівнює розміру винагороди, яка була б сплачена за надання такого дозволу, і за умови, що така компенсація є прийнятною для власника промислового зразка.”. 
5. У Законі України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 7, ст. 36 із наступними змінами):
1) у пункті 5 статті 19 слова “збитків особі, якій були завдані збитки” замінити словами “шкоди особі, якій була завдана шкода”;
2) у пункті 2 статті 20: 
абзац перший викласти в такій редакції:
“2. На вимогу власника свідоцтва таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов’язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяну майнову шкоду шляхом відшкодування збитків, включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним прав власника свідоцтва, або виплати компенсації, та/або немайнову (моральну) шкоду.”;
після абзацу першого доповнити новим абзацом такого змісту:
“Розмір компенсації визначається судом відповідно до закону на підставі таких елементів як обсяг порушення, вина порушника та інших обставин, що мають істотне значення. При цьому розмір компенсації не може бути меншим, ніж розмір винагороди, яка була б сплачена за надання дозволу на використання прав на торговельну марку, щодо якої виник спір. Якщо порушення відбулося ненавмисно і без недбалості, то розмір компенсації дорівнює розміру винагороди, яка була б сплачена за надання такого дозволу, і за умови, що така компенсація є прийнятною для власника свідоцтва.”.
У зв’язку з цим абзаци другий - третій вважати відповідно абзацами третім – четвертим.
6. У пункті 2 статті 21 Закону України “Про охорону прав на компонування напівпровідникових виробів” (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 8, ст. 28 із наступними змінами):
абзац перший викласти в такій редакції:
“2. На вимогу власника прав на зареєстроване компонування таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов’язаний відшкодувати власнику прав заподіяну майнову шкоду шляхом відшкодування збитків, включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним прав власника зареєстрованого компонування, або виплати компенсації, та/або немайнову (моральну) шкоду.”;
доповнити абзацом третім такого змісту:
“Розмір компенсації визначається судом відповідно до закону на підставі таких елементів як обсяг порушення, вина порушника та інших обставин, що мають істотне значення. При цьому розмір компенсації не може бути меншим, ніж розмір винагороди, яка була б сплачена за надання дозволу на використання прав на свідоцтво, щодо якого виник спір. Якщо порушення відбулося ненавмисно і без недбалості, то розмір компенсації дорівнює розміру винагороди, яка була б сплачена за надання такого дозволу, і за умови, що така компенсація є прийнятною для власника зареєстрованого компонування.”.
7. У частині другій статті 34 Закону України “Про охорону прав на винаходи і корисні моделі” (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., № 37, ст. 307 із наступними змінами):
абзац перший викласти в такій редакції:
“2. На вимогу володільця патенту таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов'язаний відшкодувати володільцю патенту заподіяну майнову шкоду шляхом відшкодування збитків, включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним прав володільця патенту, або виплати компенсації, та/або немайнову (моральну) шкоду.”;
доповнити абзацом третім такого змісту:
“Розмір компенсації визначається судом відповідно до закону на підставі таких елементів як обсяг порушення, вина порушника та інших обставин, що мають істотне значення. При цьому розмір компенсації не може бути меншим, ніж розмір винагороди, яка була б сплачена за надання дозволу на використання прав на патент, щодо якого виник спір. Якщо порушення відбулося ненавмисно і без недбалості, то розмір компенсації дорівнює розміру винагороди, яка була б сплачена за надання такого дозволу, і за умови, що така компенсація є прийнятною для володільця патенту.”.
ІІ. Прикінцеві положення
1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
_____________________